ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

справа № 761/10488/18

провадження № 22-ц/824/6277/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Київська міська державна адміністрація, Шевченківська районна у м. Києві державна адміністрація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 и на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у складі судді Осаулова А.А., повний текст складений 08.02.2019 року,

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила визнати за нею право на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 грудня 1980 року батько позивача - ОСОБА_2 отримав Ордер № В15020, на житлове приміщення (квартиру) АДРЕСА_1 , загальною площею 31,51 м. кв. Дана квартира була отримана з урахуванням членів сім`ї, у кількості 4-х чоловік: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружини), ОСОБА_4 (сина), ОСОБА_1 (дочки) - позивача по справі, яка з 15 серпня 1980 року по 25 вересня 1986 року була прописана в цій квартирі як член сім`ї.

Після вступу у шлюб 18 вересня 1982 року позивач змінила прізвище на ОСОБА_1 та зареєструвалась за адресою: АДРЕСА_2 .

Далі позивач зазначила, що в період ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер рідний брат позивача ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_3 .

За життя батьків спірна квартира не була приватизована, а належала їм на праві користування, після смерті матері ОСОБА_3 , з якою позивач фактично проживала у спірній квартирі та доглядала її, вона звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про реєстрацію місця свого проживання в кв. АДРЕСА_1 , за результатами розгляду якої у її задоволенні було відмовлено.

Позивач вимушена звернутись до суду за захистом свої прав у зв`язку з відмовою у реєстрації місця проживання та визнання права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що при вирішенні питання про долучення письмових доказів до матеріалів справи, дії судді були упередженими, необ`єктивними та позбавили позивача можливості підтвердити факт проживання в спірній квартирі і сплати комунальних платежів, зокрема акт завірений підписами сусідів та управителем комунального підприємства про те, що позивач проживала в спірній квартирі з батьками та здійснювала догляд за ними.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів у відповідності з вимогами ч.2 ст.372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 12,13,77-81 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Судова колегія погоджується з таким висновком, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 30.12.1970 року ОСОБА_2 видано Ордер № В150205 на жиле приміщення на сім`ю, яка складається із чотирьох чоловік на право на зайняття двох кімнат 31,51 кв.м. у кв. АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_1 (дочка).

18.09.1982 року після укладення шлюбу з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.16-17). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер брат позивача ОСОБА_4 (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_3 (а.с. 10). ОСОБА_1 в період з 15.08.1980 року по 26.09.1986 року мала зареєстрована місце проживання у спірній квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 15).

З копії паспорту позивача вбачається, що з 13.01.1987 року по даний час ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 19-20).

Як вбачається із довідки від 20.09.2018 року №20/109, в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Документи щодо зняття її з реєстрації місця проживання не надходили (а.с. 67).

09.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації із заявами про зняття з реєстрації місця проживання (а.с. 22) та про реєстрацію місця свого проживання в кв. АДРЕСА_1 (а.с. 24).

10.11.2017 року у реєстрації місця проживання відмовлено на підставі п. 11 Постанови КМУ від 02.03.2016 №207, особа не подала відповідних документів, а саме: згідно ст. 67 Житлового кодексу України, підставою для реєстрації місця проживання у неприватизовану квартиру є згода усіх членів сім`ї, зареєстрованих за даною адресою.

У відповідності до ст. 107 ЖК УРСР, наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як вказано в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що доглядала матір до її смерті у зв`язку з постійними хворобами та похилим віком, тому фактично проживала у спірній квартирі АДРЕСА_1 . На даний час вона дбайливо ставиться до квартири, бере участь витратах по її утриманню.

У той же, позивачем не надано до суду доказів того, що вона вселилася у квартиру АДРЕСА_1 в установленому законом порядку, проживала у зазначеній квартирі на правах члена наймача, несла фактично обов`язки члена сім`ї наймача, зокрема, здійснювала плату за комунальні послуги.

Так, згідно Довідки від 28.09.2018 року №02/10/07-39, виданої Комунальним підприємством «Центр комунального сервісу», за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість по послузі утримання будинків і споруд та прибудинкової території, яка станом на 01.09.2018 року складає 21331,55 грн.

Таким чином, на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позивачем не надано доказів її вселення у спірну квартиру АДРЕСА_1 в установленому законом порядку, як і не надано доказів її постійного проживання, тривалості проживання у спірній квартирі, при цьому твердження позивача про належне утримання спірної квартири не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Зазначені ксерокопії наданих позивачем до суду документів на підтвердження позовних вимог, не засвідчені належним чином, оригіналів цих документів до суду надано не було, тому ці докази не можуть бути визнані належними та допустимимив розумінні ст.78 ЦПК і не можуть бути взяті до уваги.

Посилання у апеляційній скарзі на те що, суд першої інстанції не залучив до справи Акт завірений підписами сусідів та управителем комунального підприємства про те, що позивач проживала в спірній квартирі з батьками та здійснювала догляд за ними, на думку судової колегії не можуть бути взяті до уваги, оскільки цей Акт не є належним та допустимим доказом у даних правовідносинах в розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України.

Таким чином, позивач не довела свого позову належними та допустимими доказами, що є її обов`язком відповідно до засад змагальності сторін за ст.12 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :