ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5286/19 Справа № 211/3759/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: Приватне підприємство - фірма "Асоль",

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 27 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року Приватне підприємство - фірма «АСОЛЬ» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на правНИЧУ допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ППФ «АСОЛЬ», в якому просив зобов`язати ППФ «АСОЛЬ» вчинити певні дії, стягнути з ППФ «АСОЛЬ» штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 21817,80 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Провадження по справі розпочате 28 липня 2016 року та тривало до 17 березня 2017 року.

ППФ «АСОЛЬ» з метою захисту своїх прав в даному судовому процесі звернулось до ФОП ОСОБА_2 за наданням кваліфікованої юридичної допомоги під час супроводу та розгляду даної справи. Уповноважені представники знайомилися з матеріалами справи, заявляли клопотання, подавали письмі заперечення проти позову, приймали участь у судових засіданнях в м. Кривому Розі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ППФ «АСОЛЬ» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язання в сумі 21817,80 грн. та судовий збір в розмірі 1318 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням ППФ «АСОЛЬ» оскаржило його до суду апеляційної інстанції, при цьому ППФ «АСОЛЬ» було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги, через своїх представників ППФ «АСОЛЬ» готувало та подавало апеляційну скаргу, кілька разів подавало клопотання про участь у розгляді справи в режимі відео конференції, та клопотання про усунення порушень прав апелянта, приймало участь в судових засіданнях.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року апеляційну скаргу ППФ «АСОЛЬ» відхилено, а рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року залишено без змін.

ППФ «АСОЛЬ», вважаючи дане рішення незаконним, оскаржило його в касаційному порядку, внаслідок чого змушене було сплатити судовий збір за подачУ касаційної скарги. Уповноважені представники готували та подавали касаційну скаргу, клопотання про зупинення виконання судових рішень, про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , а також відповідь на відзив.

06 червня 2018 року Постановою Верховного Суду по справі № 211/3113/16-ц касаційну скаргу ППФ «АСОЛЬ» задоволено. Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ППФ «АСОЛЬ», третя особа Державна інспекція з питань захисту прав споживачів, про стягнення штрафних санкцій за прострочення зобов`язання та захист прав споживачів відмовлено.

Таким чином, в судовому порядку було визнано безпідставним та необґрунтованим позов ОСОБА_1

Внаслідок неправомірного позову ОСОБА_1 ППФ «АСОЛЬ» понесло витрати у вигляді оплати правничої допомоги в розмірі 30000 грн., які позивач ППФ «АСОЛЬ» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 , а також просив стягнути судовий збір.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000 гривень та понесені судові витрати в розмірі 1762 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог ППФ «АСОЛЬ», задоволення його зустрічних позовних вимог та стягнення з ППФ «АСОЛЬ» на його користь понесених судових витрат в розмірі 31643 грн. з тих підстав, що відповідно до п. 8.1 договору про надання юридичних послуг від 18.06.2014 року вказаний договір діє протягом одного року з моменту його укладення, отже, втратив чинність 18.06.2015 року, додаткових угод про продовження строку дії договору між сторонами договору не укладалось, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Зауважує на тому, що представники ФОП ОСОБА_1 не були адвокатами, що також свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, відповідно до вимог чинного процесуального законодавства, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Проте, відповідно до вище вказаних норм процесуального законодавства, від ППФ «АСОЛЬ» таких заяв не надходило.

Вважає, що стягнення з нього судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору є недоцільним з огляду на те, що він, як позивач у справі про захист прав споживачів, звільнений від сплати судового збору.

Також відповідач вважає, що суд першої інстанції безпідставно, без наведення мотивів, ухвалою від 22.02.2019 року відмовив у прийнятті його зустрічної позовної заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та не врахував, що ним доведено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29000 грн. відповідними квитанціями та Актом приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 15.09.2018 року станом на 20.03.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване на її думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2014 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та Приватним підприємством -фірма «АСОЛЬ», в особі Херсонського Бориса Михайловича , укладено договір про надання юридичних послуг (а.с.18-20).

01 грудня 2014 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання юридичних послуг від 18.06.2014 року, за змістом якої доповнено і змінено умови договору. Так, починаючи з 01 грудня 2014 року змінено предмет договору, та визначено, що виконавець зобов`язується надавати юридичні послуги та правову допомогу Замовнику на підставі, в порядку і обсязі, визначеному у договору за погодженням сторін. При цьому відповідно до п. 1 Додаткової угоди «правова допомога ( надалі - послуги) - діяльність в сфері права ( КВЕД 96.10), вчинення Виконавцем дії або їх сукупність, що спрямовані на захист прав свобод та законних інтересів Замовника, в рамках представництва інтересів в судах усіх інстанцій, в тому числі місцевому суді, судах апеляційної та касаційної інстанції, Верховному Суді України під час розгляду судових рішень та Конституційному суду України в цивільних, адміністративних, господарських справах за участю Замовника в якості позивача, відповідача, третьої особи або інших учасників процесу.

Пунктом 5 Додаткової угоди, визначено, що оплата послуг за правову допомогу здійснюється шляхом авансування та сплати за отриманні послуги, на підставі виставлених Виконавцем рахунків-фактур з розрахунку, що вартість години роботи складає 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ППФ «АСОЛЬ» на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання зобов`язання в сумі 21817,80 грн. та судовий збір в розмірі 1318 грн. В іншій частині в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року апеляційну скаргу ППФ «АСОЛЬ» відхилено, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17 березня 2017 року залишено без змін.

06 червня 2018 року Постановою Верховного Суду по справі № 211/3113/16-ц касаційну скаргу ППФ «АСОЛЬ» задоволено, рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ППФ «АСОЛЬ», третя особа Державна інспекція з питань захисту прав споживачів, про стягнення штрафних санкцій за протрочення зобов`язання та захист прав споживачів відмовлено (а.с. 8-17).

07 серпня 2017 року на підставі рахунку-фактури № 1/0708 було здійснено оплату послуг ФОП ОСОБА_2 в розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 120 від 07.08.2017 року ( а.с. 23-24).

28 лютого 2017 року на підставі рахунку-фактури № 4/2711 було здійснено оплату послуг ФОП ОСОБА_2 в розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 277 від 27.11.2017 року ( а.с. 25-26).

31 січня 2018 року на підставі рахунку-фактури № 1/3101 було здійснено оплату послуг ФОП ОСОБА_2 в розмірі 10000,00 грн., про що свідчить платіжне доручення № 358 від 01.02.2018 року ( а.с. 27-28).

30 березня 2018 року між сторонами було підписано Акт виконаних робіт, на підставі якого виконавець надав замовнику юридичні послуги згідно договору від 18 червня 2014 року, додаткової угоди № 1 від 01.12.2017 року, специфікації № 010317 ( а.с. 29-30).

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо ним не було вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За правилами ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Учасником справи може бути подано заяву про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу в межах справи, в якій вона надавалася, однак ППФ «АСОЛЬ» подано окремий позов, що суперечить чинному законодавству.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем доказів надання вище вказаної заяви до закінчення судових дебатів не надано, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарзі відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, суд касаційної інстанції при ухваленні постанови не вирішив питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому вказаний недолік підлягає усуненню шляхом постановлення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року №1-10/2004, визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти як прагнення докористування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно зі ст. 19 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

ЦК та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. Наприклад, земельне законодавство регулює відносини, у тому числі й цивільні, об`єктом яких є земля; сімейне законодавство містить норми щодо захисту цивільних прав, пов`язаних з сімейними відносинами, тощо.

З урахуванням наведеного суд під час розгляду і вирішенні цивільної справи визначає спосіб захисту виходячи із закону, який регулює конкретні правовідносини, і тих юридичних фактів, що обумовлюють виникнення цих правовідносин та цього спору.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 ЦК України і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія ЦК.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що права позивача були порушені та позивачем обрано вірний спосіб захисту своїх прав.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права ухвалити додаткове рішення у справі, оскільки воно, відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України має ухвалюватися судом, що ухвалив рішення по суті спору.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги щодо закінчення строку договору про надання юридичних послуг від 18.06.2014 року та того, що представники ФОП ОСОБА_2 не були адвокатами, оскільки в даному випадку в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з тих підстав, що позивачем порушено процесуальний порядок щодо вирішення питання про стягнення витрати на професійну правничу допомогу, а позову з інших підстав не заявлено.

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно, без наведення мотивів, ухвалою від 22.02.2019 року відмовив у прийнятті його зустрічної позовної заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та не врахував, що ним доведено понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29000 грн. відповідними квитанціями та Актом приймання-передачі наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 15.09.2018 року станом на 20.03.2019 року, оскільки зазначена ухвала суду першої інстанції відповідачем по справі не оскаржена.

На підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної інстанції в розмірі 2643 грн., оскільки позивачу слід відмовити в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства - фірма «АСОЛЬ» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Приватного підприємства - фірма «АСОЛЬ» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2643 (дві тисячі шістсот сорок три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: