Справа № 645/2293/18
Провадження № 2/645/156/19
27 лютого 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Мартинової О.М.,
за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2,
секретар судових засідань -Чигрина Є.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності,-
ОСОБА_1 звернулась до Фрунзенського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4 в якій просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 з 04 жовтня 2003 року. Її матері - ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 остання померла, після смерті якої залишились спадкоємці, а саме її батько - ОСОБА_6 та позивач по справі, які прийняли спадщину в рівних частках кожний на вищевказану квартиру. 17 березня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 уклали угоду про розподіл спадкового майна, відповідно до якої квартира АДРЕСА_1 перейшла повністю в особисту приватну власність позивача. 11 серпня 2006 року ОСОБА_1 вищевказану квартиру продала за 145440,00 грн. які одержала від покупця повністю. В цей же день за свої особисті кошти, що були отримані від продажу квартири вона придбала квартиру АДРЕСА_2 за 131300,00 грн. 26 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова. ОСОБА_1 з відповідачем не спілкується, останній одружився, в квартирі не мешкає майже п'ять років, врегулювати питання права власності на спірну квартиру та сплачувати комунальні платежі він не бажає. Отже, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2018 року прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2018 року призначено зазначену справу до судового розгляду по суті.
Присутні в судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.2003 року.
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 26 травня 2014 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

23 червня 1997 року ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_5, матері позивача по справі, належну йому квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором довічного утримання від 23 червня 1997 року посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А., зареєстрований в реєстрі за №4-3916.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 березня 2004 року спадкоємцями майна ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 є її чоловік - ОСОБА_6 та донька - ОСОБА_1 в рівних частинах кожний.

Угодою від 17 березня 2004 року проведено розподіл спадкового майна, по якому переходить на праві особистої власності ОСОБА_1 - квартира АДРЕСА_1.

11 серпня 2006 року о 16-24 год., відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., ОСОБА_1 здійснила відчуження вищевказаної квартири та отримала за неї грошові кошти у сумі 145440,00 грн.

Того ж дня о 17-46 год. ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 за суму 131300 грн., за згодою свого чоловіка - ОСОБА_4, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.08.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Коссе Л.М., зареєстрований в реєстрі за №2487.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» №11681302 від 30.08.2006 року квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Зазначене також підтверджується технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_2.

Крім того, на адресу місця проживання відповідача, позивачем було направлено лист, в якому остання пропонує вирішити питання юридичного оформлення вказаної квартири за нею як її особистої приватної власності в позасудовому порядку у нотаріуса шляхом укладення відповідної угоди. В інакшому разі вона змушена буде звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Однак, як встановлено в судовому засіданні відповідач не скористався та не виявив бажання вирішити спір в позасудовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведені положення закону діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу, визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення.

Відповідно до пункту 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Враховуючи, що в один день 11 серпня 2006 року ОСОБА_1 було укладено два правочини - перший щодо продажу їй особистого майна квартири АДРЕСА_1, а другий щодо придбання останньою спірної квартири за адресою: АДРЕСА_2, то суд приходить до висновку, що отримані нею кошти за відчуження квартири у розмірі 145440,00 грн. були витрачені для придбання спірної квартири.

Таким чином, квартира АДРЕСА_2 придбана в період шлюбу ОСОБА_1 за особисті кошти, отримані від продажу квартири, яка їй належала в порядку спадкування.

У зв'язку з наведеним, суд, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 313,00 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності - задовольнити.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 313,00 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2.

Суддя