Номер провадження: 22-ц/813/171/19
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Ельба» про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони, зустрічним позовом Обслуговуючого кооперативу «Ельба» до ОСОБА_1 про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони,

встановив:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із позовом про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі протоколу від 25 березня 2005 року йому було дозволено збудувати на території земельної ділянки громадської організації «Ельба» будівлю охорони, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 10,5 кв. м. 14.03.2013 року зазначена будівля була передана до спеціального фонду ОК «Ельба», що був створений шляхом реорганізації громадської організації «Ельба». Позивач зазначав, що відповідач в рахунок переданої будівлі взяв на себе зобов`язання оплатити її вартість у розмірі 3000 гривень та звільнити його від сплати членських внесків на вісім років, але не виконав їх. З огляду на це, просив суд визнати за ним право власності на нежитлові будівлі охорони.

Відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій зазначав, що ОСОБА_1 передав будівлю охорони у власність ОК «Ельба» в якості цільового внеску до спеціального фонду, що підтверджується протоколом загальних зборів уповноважених обслуговуючого кооперативу та передаточним актом. А тому просив суд визнати за ним право власності не нежитлові будівлі.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОК«Ельба» про визнання права власності на нежитлові будівлі охорони за адресою: АДРЕСА_3 , відмовлено повністю.

Зустрічну позовну заяву ОК «Ельба» до ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОК «Ельба» право власності на нежитлову будівлю охорони за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 9,6 кв.м.

В апеляційній скарзі представник Одеської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2013 року в частині задоволення вимог за зустрічним позовом ОК «Ельба» до ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення, яким повністю відмовити ОК«Ельба» у задоволенні зустрічного позову. В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не залучено ОМР до участі у справі, крім цього, ОК «Ельба» правонаступник громадської організації «Ельба» всупереч вимогам чинного законодавства, використовує земельну ділянку за вищевказаною адресою без дозволених документів, які підтверджують право власності або користування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням №545 від 17.12.1992 року виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів громадській організації «Ельба» для експлуатації автостоянки було відведено в тимчасове довгострокове користування земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1.58 га.

Актом відводу від 10.06.1994 року та планом до цього акта в натурі громадській організації «Ельба» відведена земельна діяльна за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 16479 кв. м.

Протоколом загальних зборів виборних членів громадської організації «Ельба» від 25.03.2005 року ОСОБА_1 було дозволено збудувати на території земельної ділянки громадської організації «Ельба» за адресою: АДРЕСА_3, будівлю охорони за умови передачі її у власність громадської організації «Ельба». Згідно з протоколом ОСОБА_1 було звільнено від сплати членських внесків на 2 роки.

Відповідно до пункту 1.1. Статуту ОК «Ельба», ОК «Ельба» є правонаступником громадської організації «Ельба».

Згідно з протоколом загальних зборів уповноважених ОК «Ельба» від 14 березня 2013 року в кооперативі створено спеціальний фонд та прийнято в якості цільового внеску будівлю охорони ОСОБА_1 .

Стаття 2 Закону України «Про кооперацію» встановлює, що обслуговуючий кооператив це - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності, а цільовий внесок визначає, як грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про кооперацію» для забезпечення статутної діяльності кооператив у порядку, передбаченому його статутом, формує пайовий, резервний, неподільний та спеціальний фонди. Спеціальний фонд створюється за рахунок цільових внесків членів кооперативу та інших передбачених законом надходжень для забезпечення його статутної діяльності і використовується за рішенням органів управління кооперативу.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про кооперацію» джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї; майно, добровільно передане кооперативу його членами.

Пунктом 11.3. Статуту ОК „ЕЛЬБА" встановлено, що джерелами формування майна Кооперативу є: вступні та цільові внески, паї та додаткові паї Членів Кооперативу майно, добровільно передане Кооперативу його Членами; грошові та майнові пожертвування, благодійні внески, гранти, безоплатна технічна допомога юридичних та фізичних осіб, у тому числі, але не виключно, Іноземних.

Згідно з п.11.9. Статуту ОК „ЕЛЬБА" для забезпечення діяльності Кооперативу Члени справляють наступні види платежів: пай - обов`язковий поворотний внесок, який здійснюється у майновій формі і повертається у майновій; додатковий пай - добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок понад паю Пайовому фонді Кооперативу; вступний внесок - грошовий неповоротний внесок, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до Кооперативу; цільовий внесок - грошові, інші майнові та немайнові цінності, що вносяться понад пай для забезпечення статутної діяльності Кооперативу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, нежитлові будівлі охорони були внесені позивачем до спеціального фонду в якості цільового внеску про що свідчить протокол загальних зборів уповноважених та передаточний акт.

Колегія суддів бере також до уваги, що ОСОБА_1 було дозволено збудувати на території земельної ділянки нежитлові будівлі за умови передачі її в майбутньому громадській організації «Ельба».

В силу частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Також суд зазначає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення немає.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 27 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький