СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2285/19

пр. № 2/759/3489/19

06 червня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Панькова І.М., Клюси В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про визнання незаконним наказу про звільнення працівника під час тимчасової втрати працездатності та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

04.02.2019 позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати незаконним наказ 3677 від 15.11.2017 про звільнення працівника під час тимчасової втрати працездатності та його скасування, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку.

Посилається на ті підстави, що 15.11.2017 після наради приблизно о 10.00 хв. поїхав на заздалегідь заплановану конференцію, про що у книзі обліку відлучень за межі музею зроблено запис. 16.11.2017 зранку йому стало погано і він звернувся до лікаря для отримання листка непрацездатності, про повідомив відділ кадрового забезпечення та діловодства НМНАПУ. 19.12.2017 під час його перебування на лікарняному від запропонованої іншої роботи у відповідача він відмовився, про підстави пропонування іншої роботи йому стало відомо 05.02.2018, тобто йому стало відомо, що його звільнено із займаної посади 15.11.2017 на підставі поновлення рішенням Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_2 на цій посаді яку займає позивач по справі. Стверджує, що його звільнення відбулося з порушенням норм законодавстві та заднім числом.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позовній заяві та надісланої відповіді на відзив (а.с. 1-6, 63-64).

Представники відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили у позовних вимогам відмовити шляхом застосування строку позовної давності. Обгрунтування своєї правової позиції викладено у відзиві на позовні вимоги (а.с. 47-49).

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 15.11.2017 Наказом №677 звільнено позивача з займаної посади на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу (а.с. 9-10).

Відповідно до заяви від 05.02.2018 позивача на адресу відповідача із повідомленням та наданням листків непрацездатності позивач перебував на лікарняному з 16.11.2017 по 02.02.2018 (а.с. 26-33).

Із поданої заяви позивачем на адресу відповідача встановлено, що 05.02.2018 йому вже було відомо про звільнення його із займаної посади 15.11.2017 Наказом №677, що йому пропонувалась на вимоги КЗпП України інша посада на заміщення від звільненої від якої він відмовився (а.с. 34-35).

У судовому засіданні на запитання суду позивачем повідомлено, що про звільнення йому стало відомо 03.03.2018, а звернувся до суду майже через рік, тому що за цей час він звертався до суду у Наказному провадженні і йому було відмовлено, а потім він збирав докази шляхом листування до компетентних установ для звернення із цим позовом (а.с. 69-70).

Сторонами у судовому засіданні зазначені факти не спростовувались, а тому керуючись вимогами стаття 82 обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників судом приймаються до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Строк позовної давності розпочинається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. В даному випадку позивач довідався про можливе порушення свого права в момент коли був обізнаний про звільнення, а саме 03.03.2018, до суду позивач з позовом звернувся 04.02.2019, тому строк позовної давності позивачем пропущено.

Позивач не просить поновити строк для звернення до суду.

Згідно ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що відповідач в поданому до суду запереченні просить суд застосувати строк позовної давності, в позові слід відмовити внаслідок спливу строку позовної давності.

Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено, а судом не здобуто доказів порушення прав позивача щодо можливості поновлення на роботі позивача, відповідно відсутні підстави для стягнення на користь позивача стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки дані вимоги є похідними від поновлення на роботі позивача та скасування наказу про звільнення.

Оскільки у позовних вимогах позивачу відмовлено судом застосовуються норми ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 257, 267 ЦК України; ч. 1 ст. 233 КЗпП України; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до Національного музею народної архітектури та побуту України про визнання незаконним наказу про звільнення працівника під час тимчасової втрати працездатності та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 06.06.2019.