РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

"03" червня 2019 р. 145/574/19 2/145/419/2019 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Кіосак Н. О.

за участі секретаря Крикливої М.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що їй на праві власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 . За даною адресою зареєстровані вона, її син ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 , онучка ОСОБА_6

Фактично в будинку проживає тільки вона.

Син та невістка в даному житлі не проживають більше10 років, а онуки - з дня реєстрації. ОСОБА_7 не проживає з 2009 року, ОСОБА_8 - з 2011 року.

Відповідачі зареєстрували місце свого проживання за адресою її будинку за її згодою на прохання сина.

Син з сім`єю проживає в Російській Федерації. З нею вони спілкуються в телефонному режимі. В останній телефонній розмові вона просила їх скасувати свою реєстрацію за адресою її будинку, однак син з сім`єю приїздити в Україну найближчим часом не збирається, прислати нотаріально посвідчену заяву на адресу Сутисківської селищної ради з вимогою скасувати реєстрацію місця свого проживання відмовляється.

На даний час вона хоче оформити субсидію на оплату комунальних послуг, але реєстрація відповідачів за адресою розташування її будинку перешкоджає їй у цьому.

Так вона позбавлена можливості користуватися та розпоряджатися майном, що належить їй на праві власності.

Оскільки відповідачі жодного дня в її будинку не проживали, житлом (сервітутом) не користувалися протягом 10 років по даний час, вважає їх такими, що втратили право на користування житлом в її будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житлом шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку, за місцем реєстрації, своєчасно, що стверджується відомостями про місце реєстрації від 07.05.2019 року №02-15/209, №02-15/210, №02-15/211, №02-15/212, повернутими поштовими конвертами з відмітками «адресат відсутній» з судовими повістками на 03.06.2019 року. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у їх відсутності до суду не надходило.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з положень ст. 128 ЦПК України суд вважає, що відповідачі повідомлені про розгляд справи.

За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного.

Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.12.1991 р. ОСОБА_2 на праві власності належить будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження місця проживання від 26.03.2019 року та довідки про склад сім`ї від 11.10.2018 р. син позивачки ОСОБА_3 , її невістка ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 , онучка ОСОБА_6 зареєстровані в даному будинку, але фактично за цією адресою не проживають більше 10 років.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачі понад один рік в належному позивачу житловому будинку не проживають, беручи до уваги те, що вони не оплачують комунальні послуги, не несуть витрат по утриманню будинку та не беруть участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Доказів на спростування позову не надано.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

вирішив:

Позов задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_2 житлом шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житлом в будинку АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 04.06.2019 року.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Тиврівського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Кіосак Н. О.