ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м.Суми

Справа №2-18/11

Номер провадження 22-ц/816/72/19

22-ц/816/2615/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство «Сумбуд», Сумська міська рада, виконавчий комітет Сумської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року та додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року,

апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року,

ухвалені у складі судді Клименко А.Я., у приміщенні Зарічного районного суду м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

17 лютого 2009 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумбуд» (далі - ПАТ «Сумбуд), Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», в якому просили: визнати незаконними дії ВАТ «Сумбуд», ДКП «Сумське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», бездіяльністю владою з боку Сумської міської ради - відносно державного житлового фонду по АДРЕСА_1 . В зв`язку з чим зобов`язати ВАТ «Сумбуд», КП «Сумське БТІ», Сумську міську раду усунути допущені порушення законодавства України відносно державного житлового фонду по АДРЕСА_1, а ВАТ «Сумбуд», Сумську міську раду в місячний термін після набуття рішенням суду законної сили постановити рішення і передати та прийняти житловий будинок з даховою мінікотельнею, земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1 до комунальної власності м. Суми з зарахуванням його на балансовий облік в управлінні комунального майна Сумської міської ради, оформленням державного акта про право користування земельною ділянкою прибудинкової території і призначенням балансоутримувача будинку. Визнати незаконними та скасувати накази голови правління ВАТ «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52; незаконними та скасувати розпорядження ВАТ «Сумбуд» від 18.09.2002 року № 537, від 09.10.2002 року № 552, від 14.11.2002 року № 579 відносно приватизації квартир № 32 та АДРЕСА_4 ; недійсними свідоцтва про право власності на квартиру № 32 від 18.09.2002 року, на квартиру № 56 від 14.11.2002 року по АДРЕСА_1 , в зв`язку з чим зобов`язати Сумську міську раду, КП «Сумське міське БТІ» в місячний термін після набуття рішенням суду законної сили постановити рішення про приватизацію квартир № 32 та АДРЕСА_1 їх власниками, оформити та видати в той же термін через КП «Сумське міське БТІ» свідоцтва про право власності на житло: квартиру № 32 - на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; квартиру № 56 на ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , фінансування оформлення та видачі приватизаційних документів на квартири № 32 та АДРЕСА_4 комунальним підприємством «Сумське міське БТІ» в розмірі 853 грн 32 коп. покласти на ВАТ «Сумбуд». Стягнути з ВАТ «Сумбуд», Сумської міської ради у відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1000 грн кожному.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що після закінчення будівництва будинку по АДРЕСА_1 та введення його в експлуатацію ВАТ «Сумбуд» не виконало умови договорів з пайовиками - Міністерством оборони України та виконавчим комітетом Сумської міської ради від 02.11.1999 року № 538, від 26.09.2000 року, від 10.07.2001 року та не передало цей будинок в їх оперативне управління, як державний житловий фонд, з подальшою передачею будинку до комунальної власності м. Суми. Не маючи законних повноважень, порушивши умови договорів на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 та не маючи державного акта про право користування земельною ділянкою для будівництва будинку, яка належить Міністерству оборони України, голова правління ВАТ «Сумбуд», перевищивши свої службові повноваження, 17.10.2001 року та 21.12.2001 року видав незаконні накази № 40 та № 52 , якими передав житловий будинок в складі 60 квартир державного житлового фонду до Статутного фонду приватного ТОВ «Оселя» із зарахуванням будинку цим товариством до свого статутного фонду в якості основних фондів згідно з актом прийому-передачі будинку від 18.04.2002 року.

Не маючи законних повноважень від Сумської міської ради на приватизацію житла по АДРЕСА_1 , державної ліцензії на здійснення приватизації державного житла, не маючи цей житловий будинок у своїй власності чи оперативному управлінні та здійснивши його передачу 18.04.2002 року до статутного фонду ТОВ «Оселя», ВАТ «Сумбуд» протизаконно постановило розпорядження про приватизацію квартир позивачів та видало їм свідоцтва про право власності на житло під своєю печаткою. Вважають, що такими діями ВАТ «Сумбуд» порушено вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та завдано їм моральної шкоди, оскільки їм доводиться докладати значних зусиль на протязі тривалого часу для захисту своїх порушених прав (а. с. 1-5 т. 1).

В подальшому ОСОБА_1 доповнив свій позов, заявивши клопотання про залучення співвідповідачем - товариство з обмеженою відповідальністю «Оселя», яке було задоволено судом першої інстанції, та просить визнати незаконною дію ТОВ «Оселя» по продажу дахової мінікотельні будинку по АДРЕСА_1 ТОВ «Сумитеплоенерго» та скасувати договір купівлі-продажу цієї мінікотельні, укладений між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго» 26 жовтня 2007 року, зобов`язати ТОВ «Сумитеплоенерго» повернути дахову мінікотельню ТОВ «Оселя», а ТОВ «Оселя» прийняти зазначену мінікотельню і зарахувати її на свій балансовий облік. Вказану вимогу обґрунтовує тим, що дахова мінікотельня будинку по АДРЕСА_1 входить до складу цілісного майнового комплексу будинку, є його невід`ємною частиною і об`єктом спільної сумісної власності його мешканців, без згоди яких відбувся продаж котельні балансоутримувачем будинку - ТОВ «Оселя». Укладеним договором купівлі-продажу мінікотельні будинку, в якому він мешкає, йому як співвласнику завдана шкода через порушення з боку ТОВ «Оселя» його права власності (а. с. 107-110 т. 1).

Ухвалами суду першої інстанції за клопотанням ОСОБА_1 залучено співвідповідачами у даній справі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, Головне квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України (а. с. 193, 210 т. 2; а. с. 89-90 т. 4; а. с. 116 зворот т. 4). В уточнених позовних заявах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також вказали співвідповідачем виконавчий комітет Сумської міської ради (а. с. 162-165; 221-225 т. 1).

Під час розгляду справи позивачі неодноразово змінювали та уточнювали свої вимоги (а. с. 162-165; 221-225 т. 1; 110-111 т. 2; 62 т. 3; 46-48 т. 4; 131 т. 4; 198 т. 5; 86 т. 6). Також по справі було залучено третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Реєстраційну службу Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла (а. с. 87 т. 6).

В останнє судове засідання суду першої інстанції ОСОБА_1 надав заяву в якій виклав остаточні позовні вимоги, які просив вирішити суд першої інстанції. Ці позовні вимоги також підтримав ОСОБА_2 і вони є наступними:

1. Визнати протиправними, недійсними накази ВАТ «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52 стосовно передачі до статутного фонду ТОВ «Оселя» державного 60-квартирного житлового будинку із земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1 , не належних ВАТ «Сумбуд».

2. Визнати протиправними, недійсними п. 1.1; п. 1.2; п. 2.3.1 договору між ВАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» від 01.09.2002 року, без номера, в частині стосовно співробітництва по експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 , перебування будинку у колективній власності ПАТ «Сумбуд» і закріплення будинку за ТОВ «Оселя» на праві господарського відання та балансового обліку.

3. Визнати недійсними п. 2, п. 3 наказу ПАТ «Сумбуд» від 29.02.2008 року, без номера, в частині стосовно повернення державного 60-квартирного житлового будинку, як цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 з балансового обліку і утримання ТОВ «Оселя» на балансовий облік і утримання ПАТ «Сумбуд».

4. Скасувати розпорядження ВАТ «Сумбуд» від 18.09.2002 року № 537, від 09.10.2002 року № 552, від 14.11.2002 року № 579 в частині стосовно надання дозволу на приватизацію позивачами квартири АДРЕСА_10 , в яких проживають позивачі по АДРЕСА_1 .

5. Визнати недійсними свідоцтва про право приватної власності на житло, видані їм ВАТ «Сумбуд», а саме:

- від 18.09.2002 року, б/н, на квартиру АДРЕСА_1 ;

- від 14.11.2002 року, б/н, на квартиру АДРЕСА_4 .

6. Визнати встановленою та підтвердженою наявність права приватної власності на житло по АДРЕСА_1 , а саме: на квартиру № 32 за ОСОБА_1 , визнати встановленими та підтвердженими наявності прав приватної спільної сумісної власності на житло по АДРЕСА_1 , а саме: на квартиру № 56 за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

7. Відновити положення, яке існувало до порушення прав позивачів - спільних сумісних власників будинкової дахової мінікотельні по АДРЕСА_1 на спільне сумісне володіння, користування і розпорядження нею, укладенням без їх відома і згоди договору купівлі-продажу цієї котельні від 26.10.2007 року, без номера, між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго» без його посвідчення в установленому порядку, у зв`язку з чим визнати зазначений договір недійсним, зобов`язати ТОВ «Сумитеплоенерго» відновити комплектність обладнання котельні, її технічний робочий стан до стану на час прийому-передачі 26.10.2007 року від ТОВ «Оселя» та повернути в натурі зазначену котельню з технічним обладнанням в робочому стані до ТОВ «Оселя», а ТОВ «Оселя» - прийняти котельню з подальшим відновленням прав позивачів на володіння, користування, розпорядження котельнею та її технічним обладнанням на праві спільної сумісної власності разом з іншими власниками житла в будинку.

8. Стягнути в рівних частинах з ПАТ «Сумбуд», Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України, ТОВ «Оселя» по 666 грн 66 коп, а саме: на користь ОСОБА_1 - по 333 грн 33 коп, а всього 999 грн 99 коп.; на користь ОСОБА_2 - по 333 грн 33 коп., а всього 999 грн 99 коп. - для відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Інші, раніше заявлені вимоги, позивачі не підтримали у зв`язку зі змінами в законодавстві.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено частково, а саме суд першої інстанції:

Визнав недійним та скасував розпорядження № 537 від 18.09.2002 року ВАТ «Сумбуд» про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Визнав недійним та скасував свідоцтво про право власності на житло від 18.09.2002 року, зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 1822 про передачу у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 .

Визнав недійним та скасував розпорядження № 579 від 14.11.2002 року ВАТ «Сумбуд» про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 .

Визнав недійним та скасував свідоцтво про право власності на житло від 14.11.2002 року, зареєстроване обласним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером №1822 про передачу у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 .

Визнав за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнав за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнав за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 право користування даховою котельнею, яка розташована в будинку АДРЕСА_1 .

Стягнув з ПАТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_1 250 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнув з ПАТ «Сумбуд» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди по 250 грн кожному.

В іншій частині вимог відмовив за необґрунтованістю.

Додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року визнано недійсним договір купівлі-продажу дахової мінікотельні по АДРЕСА_1 . Суми від 26.10.2007 року без номера між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго».

В іншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року, в якій не погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні наступних вимог:

1. Визнати протиправними, недійсними накази ПАТ (ВАТ) «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52 стосовно передачі до статутного фонду ТОВ «Оселя» державного 60-квартирного житлового будинку із земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1 , не належних ПАТ (ВАТ) «Сумбуд».

2. Визнати протиправними, недійсними п. 1.1; п. 1.2; п. 2.3.1 договору від 01 вересня 2002 року, без номера, в частині стосовно співробітництва по експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 , перебування будинку в колективній власності ПАТ (ВАТ) «Сумбуд» і закріплення будинку на праві господарського відання та балансового обліку за ТОВ «Оселя».

3. Відновити положення, яке існувало до порушення прав позивачів - спільних сумісних власників будинкової дахової мінікотельні АДРЕСА_1 на спільне сумісне володіння, користування і розпорядження нею укладенням без відому і згоди позивачів договору купівлі-продажу котельні від 26.10.2007 року, без номера, сторонньою особою - ТОВ «Оселя» з ТОВ «Сумитеплоенерго», омана яким визнана 10.02.2010 року, без нотаріального посвідчення цього договору, у зв`язку з чим визнати договір недійсним, зобов`язати ТОВ «Сумитеплоенерго» відновити комплектність обладнання котельні, її технічний робочий стан до стану на час прийому-передачі 26 жовтня 2007 року від ТОВ «Оселя» до ТОВ «Сумитеплоенерго» та повернути в натурі і робочому стані зазначену котельню з технічним обладнанням до ТОВ «Оселя», а ТОВ «Оселя» - прийняти котельню в робочому стані, відновити право позивачів на спільне сумісне з іншими співвласниками володіння, користування, розпорядження нею і її обладнанням для задоволення їх інтересів, оскільки ця вимога була задоволена лише частково, а саме визнано за позивачами тільки право на користування зазначеною котельнею без відновлення інших прав.

Просить скасувати рішення суду в оскаржуваних частинах та ухвалити нове рішення або змінити рішення, яким вказані вище вимоги задовольнити, а в інших частинах рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вважає, що в частині відмови у задоволенні вказаних позовних вимог судом було допущено порушення норм процесуального та матеріального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для вирішення справи.

Зазначає, що справа розглядалась більше 9 років і 7,5 місяців, тобто судом порушено його право на справедливий суд.

При розгляді справи суд не у повній мірі встановив обставини видачі ПАТ «Сумбуд» незаконних оспорюваних наказів від 17 жовтня 2001 року № 40 та від 21 грудня 2001 року № 52 щодо передачі неналежного йому будинку саме до статутного фонду, тобто за нормою п. 5.1 Статуту ТОВ «Оселя» у власність сторонній приватній особі - ТОВ «Оселя» всупереч договору від 02 листопада 1999 року № 538 із Головним КЕУ Збройних Сил України. Зазначене порушення законодавства взагалі не відображене в рішенні суду. В подальшому, допущені ПАТ «Сумбуд» порушення норм законодавства виданням незаконних наказів, призвели до порушення прав позивачів на приватизацію житла через подвійне оформлення приватизації як з боку ТОВ «Оселя», так і з боку ПАТ «Сумбуд», що визнано судом не відповідаючими законодавству і незаконні розпорядження ПАТ «Сумбуд» від 18 вересня 2002 року № 537, від 14 листопада 2002 року № 579 скасовані судом. Але протиправні накази не визнані судом недійсними.

Зазначене у рішенні суду визначення щодо перебування будинку на даний час на позабалансовому обліку ПАТ «Сумбуд» не відповідає чинному законодавству через відсутність такої норми обліку нерухомого майна, передача будинку для здійснення обслуговування до ТОВ «Оселя» неналежною особою - ПАТ «Сумбуд», яка незаконно визначила в оспорюваному договорі від 01 вересня 2002 року себе колективним власником будинку - не відповідає обставинам справи і є порушенням судом норм процесуального і матеріального права.

Стосовно позовної вимоги щодо дахової котельні будинку, вважає, що суд незаконно позбавив його як співвласника дахової котельні права володіти та розпоряджатися нею нарівні з іншими співвласниками на свій розсуд.

В подальшому, у зв`язку з ухваленням Зарічним районним судом м. Суми додаткового рішення від 26 лютого 2019 року, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу дахової мінікотельні по АДРЕСА_1 . Суми від 26.10.2007 року без номера між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго», ОСОБА_1 подав апеляційному суду заяву в якій просить не розглядати його апеляційну скаргу на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договір купівлі-продажу дахової мінікотельні, оскільки ці вимоги були задоволені судом першої інстанції.

Від виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд прийняти законне й обґрунтоване рішення та розгляд справи проводити без участі їх представника. Зазначає, що остаточно уточнивши позовні вимоги, позивачі відмовились від своїх вимог до виконавчого комітету Сумської міської ради, виконавчий комітет Сумської міської ради є неналежним відповідачем, оскільки жодним чином не порушив права та інтереси позивачів.

Від ТОВ «Оселя» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 знаходиться у власності мешканців, які визначилися з організаційною формою управління будинком, тобто обрали уповноважену особу та підписали договір з управителем, що діє з 01 серпня 2018 року. Вважає, що на даний час повністю виконані положення законодавства України про здійснення права власності співвласників. Стосовно вимоги позивача щодо дахової котельні, зазначає, що позивач має в квартирі індивідуальне опалення і дахова котельня навіть при її наявності його не стосувалася. Щодо права власності на спільне неподільне майно будинку, то у 2002 році це право можна було здійснити тільки через створення визначеної законодавством організаційної форми - ОСББ. Цієї форми самоорганізації не було створено аж до серпня 2018 року, коли співвласники обрали Уповноважену особу для виконання дій та функцій з визначення заходів з управління будинком.

Від Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що на теперішній час квартири у житловому будинку АДРЕСА_15 , перебувають у приватній власності, а тому у Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України відсутні правові підстави здійснювати будь-які дії щодо зазначеного нерухомого майна.

Від КП «Сумське міське БТІ» надійшла заява, в якій просить справу розглядати без участі їх представника.

На погоджуючись з додатковим рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року в частині часткової відмови у задоволенні позовної вимоги, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення в частині вказаної часткової відмови та ухвалити у цій частині нове рішення, яким задовольнити цю позовну вимогу в повному обсязі. В іншій частині додаткове рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що незаконність та необґрунтованість додаткового рішення суду в оскаржуваній частині полягає в тому, що судом неповно та неправильно встановлено обставини щодо предмета спору. Обставини, встановлені судом щодо повноважень ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго», як суб`єктів господарської діяльності, вирішувати питання володіння, користування, розпорядження даховою мінікотельнею будинку виключно між собою, на свій розсуд, без участі співвласників мінікотельні - позивачів з подальшим можливим позовом позивачів - співвласників до суду з цього питання у разі їх незгоди з діями відповідачів, є порушенням ст. 5 ЦПК України і свідомим затягуванням вирішення цього спору. Не захищені законні права та інтереси позивачів щодо володіння, розпорядження спільною сумісною власності - котельнею і її технічним обладнанням разом з іншими співвласниками для своїх потреб, що передбачено ст. 16 ч. 2 п. 3, п. 4, п. 5 ЦК України, як відновлення положення з котельнею, яке існувало до порушення 26 жовтня 2007 року їх прав укладенням відповідачами договору, визнаного рішенням суду недійсним.

Від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та скасувати додаткове рішення суду. Зазначає, що апелянтом не надано жодного доказу щодо необхідності відновлення комплектності обладнання котельні, а також того, що воно знаходиться у неробочому стані на дату ухвалення судом рішення. Крім того, судом у рішенні не викладено підстави недійсності договору купівлі-продажу котельні, норми матеріального права, які застосував суд, визнаючи договір недійсним, докази надані сторонами, і мотиви незастосування норм права, на які посилались сторони.

Від ТОВ «Оселя» надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року, в якому просить визнати нечинним вказане рішення. Вважає, що додаткове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, за невідповідності фактичним обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги наявність рішення Господарського суду Сумської області від 21 червня 2010 року по справі № 13/47-10, яким відмовлено у розірванні даного договору, тобто визнано його дійсним та діючим. Суд відмовив в іншій частині позовних вимог, тому що вони є господарською діяльністю підприємств, які повинні вирішувати питання ведення господарської діяльності між собою. Тобто, на думку суду, виконання умов договору не є господарською діяльністю, а комплектність та технічний стан котельні - є господарською діяльністю, з чим ТОВ «Оселя» не погоджується. Що стосується вимоги про відновлення положення, що існувало до порушення прав спільних сумісних власників будинкової дахової котельні на спільне володіння, то суд в рішенні від 04 жовтня 2018 року - відмовив, а в додатковому рішенні від 26 лютого 2019 року - задовольнив цю вимогу з цією ж самою аргументацією, так як ТОВ «Оселя» не виконало умови договору купівлі-продажу дахової котельні від 26 жовтня 2007 року. Суд не з`ясував повністю всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, а саме, що дахова котельня є власністю ПАТ «Сумбуд» і не є спільною сумісною власністю.

Від ТОВ «Сумитеплоенерго» надійшла апеляційна скарга на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року, в якому просить скасувати додаткове рішення повністю і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позивачів в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу дахової котельні від 26 жовтня 2007 року, укладеного між ТОВ «Сумитеплоенерго» та ТОВ «Оселя».

В доводах апеляційної скарги зазначає, що визнаючи спірний договір недійсним, суд першої інстанції всупереч ст.ст. 203, 215 ЦК України взагалі не встановив, якому саме закону чи іншому нормативному акту договір не відповідає, а також не з`ясував обставин щодо виконання умов договору сторонами. В рішенні суду не викладено підстави недійсності договору купівлі-продажу котельні, норми матеріального права, які суд застосував, визнаючи договір недійсним, не дослідив і не надав правової оцінки доказам наданим сторонами, і мотиви застосування норм права, на які посилались сторони.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , представників: ПрАТ «Сумбуд» - Дмитренка В.В., ТОВ «Оселя» - Литюгу В.М. та Куліша Ю.І. , ТОВ «Сумитеплоенерго» - Приходько Д.В. , Головного квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - Зінченка Д.П., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у ВАТ «Сумбуд», на час видачі позивачам оспорюваних ними свідоцтв про право власності на житло, закінчилися повноваження на оформлення документів, здійснення діяльності по їх реєстрації та видачі мешканцям свідоцтв про право власності на квартири, а тому є підстави для визнання недійсними та скасування розпоряджень про передачу у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4 , визнання недійсними і скасування свідоцтв про право власності на вказані квартири. Визнаючи право власності на вказані квартири за ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , суд першої інстанції керувався Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 328, 345 ЦК України, а також тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними, недійсними наказів ПАТ (ВАТ) «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52 стосовно передачі до статутного фонду ТОВ «Оселя» державного 60-квартирного житлового будинку із земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1 не належних ПАТ (ВАТ) «Сумбуд», визнання протиправними, недійсними п. 1.1; п. 1.2; п. 2.3.1 договору від 01 вересня 2002 року, без номера, в частині стосовно співробітництва по експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 , перебування будинку в колективній власності ПАТ (ВАТ) «Сумбуд» і закріплення будинку на праві господарського відання та балансового обліку за ТОВ «Оселя», суд першої інстанції виходив з того, що це є господарською діяльністю підприємств, які повинні вирішувати питання ведення господарської діяльності між собою.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу дахової мінікотельні по АДРЕСА_1 від 26.10.2007 року між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго», суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що сторони договору виконали його умови і ТОВ «Оселя» не повідомила ТОВ «Сумитеплоенерго» про те, що це майно не є його власністю.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення житлом військовослужбовців Сумського гарнізону на замовлення Міністерства оборони України у 1993 - 2001 роках було збудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Згідно домовленості між Міністерством оборони України, Сумським інститутом артилерії та ВАТ «Сумбуд» під будівництво цього будинку була використана земля Міністерства оборони України на території військового містечка № 1. Згідно договору на пайову участь у будівництві № 27 від 12.09.1996 року та договору № 538 від 03.11.1999 року, укладених між УКБ ВАТ «Сумбуд» та Центральним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України, замовником будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 виступило УКБ ВАТ «Сумбуд», а пайовиком будівництва Міністерство оборони України. Міністерство оборони України профінансувало будівництво даного житлового будинку згідно договорів на пайову участь у будівництві на суму 1928,2 тис. грн. 51-ї квартири, на будівництво 60-ти квартир не вистачило бюджетних коштів у Міністерства оборони України. За згодою Міністерства оборони України УКБ ВАТ «Сумбуд» залучило пайові кошти міського бюджету для будівництва житла для військовослужбовців, які потребували поліпшення житлових умов і стояли на черзі на отримання житла. Згідно договорів про пайову участь від 26.09.2000 року та 10.07.2001 року були залучені кошти міського бюджету м. Суми на будівництво 9-ти квартир.

В подальшому відповідно до рішень Сумської міської ради № 448 від 10.09.2001 року, № 686 від 18.12.2001 року на підставі актів державної приймальної комісії про готовність до експлуатації житлового будинку по АДРЕСА_1 затверджено акти державної приймальної комісії по введенню в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

На підставі ордеру № 901 від 26.09.2001 року на квартиру № 32 сім`я ОСОБА_1 та ордеру № 925 від 19.03.2002 року на квартиру АДРЕСА_17 (а. с. 49, 56 т. 1).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 вересня 2002 року, виданого ВАТ «Сумбуд», квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Свідоцтво видане згідно з розпорядженням ВАТ «Сумбуд» від 18 вересня 2002 року № 537 (а. с. 48, т. 1; а. с. 140 т. 5).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14 листопада 2002 року, виданого ВАТ «Сумбуд», квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 , ОСОБА_4 Свідоцтво видане згідно з розпорядженням ВАТ «Сумбуд» від 14 листопада 2002 року № 579 та від 09 жовтня № 552 (а. с. 55, т. 1; а. с. 141-142 т. 5).

Право власності на вказані квартири зареєстровано ДКП Сумське обласне об`єднане Бюро технічної інвентаризації і записано у реєстрову книгу за № 1822.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII (в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника

квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків) може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону. Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону.

Положення про порядок видачі ліцензій на здійснення діяльності по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартири (будинки) було затверджено наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.11.1992 № 60 (втратило чинність згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 липня 2018 р. № 505-р). Відповідно до вказаного Положення видача уповноваженим органам: агентствам, бюро та іншим підприємствам ліцензії на здійснення діяльності по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартири (будинки) проводилася Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству. Пунктом 7 Положення було визначено, що строк дії ліцензії визначався Держжитлокомунгоспом терміном на три роки. Продовження строку дії ліцензії здійснювалося у порядку, встановленому для її одержання.

Відповідно до довідки № 406/08 від 18 вересня 2009 року, підписаної головою наглядової ради ВАТ «Сумбуд» ОСОБА_10 та головним бухгалтером ВАТ «Сумбуд» ОСОБА_11 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на позабалансовому обліку ВАТ «Сумбуд» на обліковому рахунку № 01 (згідно бухгалтерського обліку) (а. с. 132 т. 1).

За повідомленням управління обліку, розподілу та приватизації житла від 20 грудня 2010 року Сумською міською радою не створювались уповноважені органи по приватизації державного житлового фонду у м. Суми, які б перебували у складі ВАТ «Сумбуд» з наданням йому права на оформлення документів та здійснення діяльності по їх реєстрації та видачі мешканцям свідоцтва про право власності на квартиру (а. с. 57 т. 2).

Відповідно до повідомлення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 лютого 2011 року, від 05 серпня 2011 року в Міністерстві відсутня інформація щодо надання Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству ВАТ «Сумбуд» 31.03.1993 року ліцензії № 737 на здійснення діяльності з оформлення та реєстрації документів про право власності на квартири (будинки) та встановленого терміну її дії, правомочності її використання ВАТ «Сумбуд» при здійсненні діяльності з оформлення та реєстрації документів про право власності на квартири у 2002-2004 р.р.

Відповідно до пункту «і» Постанови Ради Міністрів УРСР від 15.04.1991 № 99 «Про порядок видачі суб`єктам підприємницької діяльності спеціальних дозволів (ліцензій) на здійснення окремих видів діяльності та про розмір плати за державну реєстрацію суб`єктів підприємництва», пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству видавалися ліцензії суб`єктам господарської діяльності на здійснення діяльності по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартири (будинки). Вказані пункти постанов Ради Міністрів УРСР та Кабінету Міністрів України втратили чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.05.1994 року № 316 «Про Положення про порядок видачі суб`єктам підприємницької діяльності спеціальних дозволів (ліцензій) на здійснення окремих видів діяльності». Водночас цією постановою Держжитлокомунгоспу було надано право видавати ліцензії на надання послуг з оформлення та реєстрації документів про право власності на квартири (будинки) терміном дії не менше трьох років. Продовження терміну дії ліцензії здійснювалося у порядку, встановленому для її одержання. Але ця постанова втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 04.01.1999 року № 6 «Про розміри та порядок зарахування плати за видачу та переоформлення ліцензій на продовження певних видів підприємницької діяльності». Отже, строк дії ліцензії № 737 від 31.03.1993 року, виданої Держжитлокомунгоспом України ВАТ «Сумбуд», навіть у разі продовження терміну дії у 1996 році, закінчився (а. с. 107-108; 196-197 т. 2).

Згідно інформації Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України на виконання договору від 02.11.1999 року № 538 на будівництво житла в порядку пайової участі між УКБ ВАТ «Сумбуд» та Головним квартирно-експлуатаційним управлінням ЗС України, після введення в експлуатацію 10.09.2001 року та згідно Акту від 23.10.2001 року № 219 Конотопською КЕЧ району було отримано 45 квартир в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення житлом безквартирних військовослужбовців Сумського гарнізону. Згідно листа начальника розквартирування військ та капітального будівництва ЗС України - начальника Головного управління розквартирування військ і капітального будівництва МО України генерал-полковника ОСОБА_12 від 10.09.2001 № 163/2690 до начальника Сумського гарнізону генерал-лейтенанта Колеснікова В.О., було прийняте рішення - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на баланс Конотопської КЕЧ району не приймати. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок Конотопська КЕЧ свого часу не оформляла і не отримувала. В оперативному управлінні 45 квартир в зазначеному житловому будинку ніколи не перебували. На теперішній час вказаний житловий будинок на балансі КЕВ м. Полтава не знаходиться (а. с. 198- 199 т. 2).

Відповідно до повідомлення управління майна комунальної власності Сумської міської ради голові правління ВАТ «Сумбуд» від 27.07.2011 року станом на вказану дату всі квартири у житловому 60-квартирному будинку (крім квартири АДРЕСА_1 знаходяться в приватній власності мешканців будинку. В даному випадку прийняти житловий будинок до комунальної власності немає можливості, оскільки це суперечить чинному законодавству. (а. с. 19 т. 3).

Оспорюваними позивачами: наказом голови правління ВАТ «Сумбуд» № 40 від 17 жовтня 2001 року наказано начальнику УКБ АТ «Сумбуд» ОСОБА_13 в строк до 30.10.2001 року передати до статутного фонду ТОВ «Оселя» житловий будинок із прилеглою територією за адресою: 1 черга - 48 квартир 60 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, а наказом голови правління ВАТ «Сумбуд» № 52 від 21 грудня 2001 року наказано начальнику УКБ АТ «Сумбуд» ОСОБА_13 в строк до 29.12.2001 року передати до статутного фонду ТОВ «Оселя» житловий будинок із прилеглою територією за адресою: 2 черга - 12 квартир 60 квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 162-163 т. 8).

Наказом директора ТОВ «Оселя» № 1 від 29 лютого 2008 року повернуто на баланс ВАТ «Сумбуд» житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 з балансу ТОВ «Оселя» (а. с. 170 т. 8).

Також з матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2002 року між ВАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» було укладено договір про передачу ТОВ «Оселя» в експлуатацію, в тому числі 60 квартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 14 т. 2). Позивачі просять визнати протиправними, недійсними наступні пункти вказаного договору: п. 1.1 - Власник (ВАТ «Сумбуд») доручає, а Виконавець (ТОВ «Оселя») бере на себе зобов`язання по експлуатації житлових будинків, в тому числі за адресою: 60 квартирного жилого будинку по АДРЕСА_1 ; п. 1.2 - житлові будинки є колективною власністю ВАТ «Сумбуд» і закріплюються за Виконавцем на праві господарського володіння і відображаються в його балансі; п. 2.3.1 - Виконавець має право передавати в оренду юридичним і фізичним особам нежилі приміщення.

Відповідно до п. 5.1. вказаного договору він укладений на 10 років.

Як пояснили в судовому засіданні представники ПрАТ «Сумбуд» Дмитренко В.В. та ТОВ «Оселя» ОСОБА_5 , оспорювані позивачем накази ВАТ «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52 стосовно передачі до статутного фонду ТОВ «Оселя» державного 60-квартирного житлового будинку із земельною ділянкою прибудинкової території по АДРЕСА_1 , були видані тільки з метою належного введення будинку в експлуатацію та можливості його заселення громадянами, яким надані в ньому квартири, зокрема для укладення договорів на підключення до будинку електро та водопостачання. Самі ці накази, а також умови договору між ВАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» від 01 вересня 2002 року про те, що ВАТ «Сумбуд» є власником вказаного будинку згідно діючого законодавства є нікчемними і юридичної сили не мають.

Представник ПрАТ «Сумбуд» Дмитренко В. В. також пояснив, що дійсно після здачі будинку по АДРЕСА_1 в експлуатацію, ВАТ «Сумбуд» здійснювало оформлення мешканцям будинку документів на приватизацію квартир, оскільки Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України та Сумська міська рада відмовились прийняти будинок на свій баланс. Можливо дія ліцензії, на підставі якої вони здійснювали вказані дії, і закінчилась на час оформлення позивачам документів про право власності на надані їм в користування квартири. Але на підставі виданих ВАТ «Сумбуд» свідоцтв про право власності на квартири в цьому будинку, за мешканцями будинку Сумське міське БТІ зареєструвало право власності. При цьому ніяких сумнівів у законності виданих свідоцтв у реєстраційного органу не виникло і на даний час право власності позивачів на квартири ніким не оспорюється.

Також представник ТОВ «Оселя» Литюга В.М. пояснив, що з метою забезпечення опалення будинку ТОВ «Оселя» передало в оренду ТОВ «Сумитепленерго» газову дахову мінікотельню. Проте в подальшому здійснення опалення будинку за допомогою мінікотельні виявилося нерентабельним та високовартісним, а тому ТОВ «Оселя» домовилось з ТОВ «Сумитеплоенерго» про підведення до будинку та підключення його до центрального теплопостачання. Оскільки ці роботи були здійснені за рахунок ТОВ «Сумтеплоенерго» було вирішено за символічну плату продати газову дахову мінікотельню ТОВ «Сумитеплоенерго».

У листі на адресу старшого помічника прокурора Махортова В.В. голова правління ВАТ «Сумбуд» Швець Ю.П. вказав, що житла для продажу в будинку по АДРЕСА_1 , ВАТ «Сумбуд» не отримувало, всі квартири передані пайовикам будівництва. Власність на цей будинок не оформлялась. За умовами договорів на пайову участь квартири повинні були передатися в оперативне управління МО України. Але МО України листом від 10.09.2001 року № 163/2690 відмовилось прийняти житловий будинок на баланс і запропоновувало передати його до комунальної власності. У зв`язку з тим, що для передачі даного будинку у комунальну власність були потрібні кошти, які не були передбачені договорами на пайову участь, ВАТ «Сумбуд» передало будинок на баланс для експлуатації та обслуговування ТОВ «Оселя». У подальшому ВАТ «Сумбуд» разом з ТОВ «Оселя» неодноразово зверталось до міської влади з проханням прийняти будинок у комунальну власність територіальної громади, але кожний раз отримувало відповідь, що передача неможлива по причині, що будинок є власністю співвласників будинку (більшість квартир приватизовано) (а с. 194-195 т. 8).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання.

До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 визначено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З 01 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14.05.2015 року № 417-УІІІ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі Закон № 417-УІІІ), який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління.

Зокрема, ч. 5, ч. 6 ст. 5 Закону № 417-УІІІ визначено, що замовник будівництва або попередній власник будинку зобов`язаний передати паспорт об`єкта будівництва та один примірник технічної документації на будинок згідно з переліком, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, співвласникам в особі їх об`єднання або особі, уповноваженій співвласниками у передбаченому цим Законом порядку. У разі якщо об`єднання співвласників багатоквартирного будинку не створено та уповноважену особу не визначено, паспорт об`єкта будівництва та примірник технічної документації на будинок передаються управителю, якщо його обрано відповідно до закону. У разі зміни форми управління багатоквартирним будинком особа, яка здійснювала управління, повинна передати наявну в неї технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок особі, визначеній співвласниками такого будинку. У разі зміни управителя попередній управитель повинен передати наявну в нього технічну та іншу передбачену законодавством документацію на будинок новому управителю.

Також ст. 9 Закону № 417-УІІІ визначено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками; за рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 417-УІІІ внесено зміни до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», якими, серед іншого, виключено статтю 11 «Утримання житлового комплексу на балансі».

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України (в редакції, яка діяла на час звернення позивачів до суду) власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

З 01.07.2015 року набрала чинність нова редакція вказаної норми, яка визначає: усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Таким чином на час звернення позивачів до суду з даним позовом, а також на час вирішення справи судом першої інстанції діючим законодавством було передбачено, що власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками цього будинку, а тому оспорювані позивачами накази про передачу будинку по АДРЕСА_1 до статутного фонду ТОВ «Оселя» не відповідали діючому законодавству. Проте в подальшому, як вже зазначалося, наказом директора ТОВ «Оселя» № 1 від 29 лютого 2008 року житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 повернуто на баланс ВАТ «Сумбуд». Докази того, що вказаний будинок фактично було передано до статутного фонду ТОВ «Оселя» відсутні, а зазначений наказ ТОВ «Оселя» свідчить про те, що будинок перебував на балансі товариства, а не входив до його статутного фонду. На даний час відповідно до діючого законодавства зазначені накази, в тому числі про повернення будинку на баланс ВАТ «Сумбуд» втратили свою чинність, оскільки передача будинку з балансу на баланс, в управління не здійснюється, співвласникам передається примірник технічної документації, колишній балансоутримувач списує будинок зі свого балансу.

Умови договору між ВАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» від 01 вересня 2002 року про те, що будинок по АДРЕСА_1 є колективною власністю ВАТ «Сумбуд», а також право ТОВ «Оселя» передавати в оренду нежилі приміщення будинку відповідно до законодавства є помилковими і не мають юридичної сили. Крім того на час розгляду справи судом першої інстанції вони втратили свою чинність у зв`язку з закінченням терміну дії вказаного договору. 31 жовтня 2011 року між ПАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» було укладено інший договір на утримання будинків і прибудинкових територій, в тому числі будинку по АДРЕСА_1 , а 01 серпня 2018 року відповідно до Закону № 417-УІІІ між ТОВ «Оселя» (Управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в особі уповноваженої зборами співвласників ОСОБА_16 укладено договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (а. с. 173-183 т. 8).

Доказів існування будь-яких діючих договорів оренди нежитлових приміщень будинку, укладених ТОВ «Оселя» відповідно до умов договору від 01 вересня 2002 року позивачами суду не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що вказаними наказами ВАТ «Сумбуд» від 17.10.2001 року № 40, від 21.12.2001 року № 52 стосовно передачі до статутного фонду ТОВ «Оселя» житлового будинку по АДРЕСА_1 , наказом ПАТ «Сумбуд» від 29.02.2008 року в частині повернення житлового будинку, як цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 з балансового обліку і утримання ТОВ «Оселя» на балансовий облік і утримання ПАТ «Сумбуд», а також умовами договору між ВАТ «Сумбуд» та ТОВ «Оселя» від 01.09.2002 року, які втратили чинність, не порушуються права позивачів, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивачів про визнання їх протиправними та недійсними задоволенню не підлягають.

В той же час, визнаючи недійсними та скасовуючи розпорядження про передачу у спільну сумісну власність позивачів та членів їх сім`ї квартир в будинку АДРЕСА_1 , свідоцтв про право власності на квартири та визнаючи право власності за ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 328, 345 ЦК України, якими керувався суд не передбачено набуття права власності на квартири державного житлового фонду у разі приватизації на підставі рішення суду. Приватизація державного житлового фонду здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (стаття 8 Закону).

Крім того позивачами не заявлялась вимога про визнання за ними права власності на квартири. Вони просили визнати встановленою та підтвердженою наявність права приватної власності на житло по АДРЕСА_1 , а саме: на квартиру № 32 за ОСОБА_1 , права приватної спільної сумісної власності на житло по АДРЕСА_1 , а саме: на квартиру № 56 - за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Проте право власності позивачів на квартири зареєстровано у встановленому законом порядку і його наявність ніким не оспорюється. Крім того такий спосіб захисту не передбачений ст. 16 ЦК України. У випадку ж задоволення позовних вимог про визнання недійсними та скасування розпорядження про передачу у спільну сумісну власність позивачів та членів їх сім`ї квартир в будинку АДРЕСА_1 , свідоцтв про право власності на квартири, право власності позивачів на належні їм квартири припиниться і набути право власності на квартири, надані їм в користування з державного житлового фонду, позивачі зможуть виключно в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Хоча ПрАТ «Сумбуд» і не надано суду доказів існування у них відповідної ліцензії на здійснення діяльності по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), на час видачі розпоряджень про передачу у спільну сумісну власність позивачів та членів їх сім`ї квартир та свідоцтв про право власності на квартири, але право власності позивачів на квартири на підставі вказаних документів зареєстровано у встановленому діючим законодавством порядку, ніким не оспорюється, оскільки набуто ними правомірно як особами, які мали право на приватизацію, наданих їм в користування квартир державного житлового фонду, а тому підстави для визнання розпоряджень про передачу у спільну сумісну власність позивачів та членів їх сім`ї квартир та свідоцтв про право власності на квартири, за відсутності порушених майнових або немайнових прав позивачів, відсутні.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинкової дахової мінікотельні по АДРЕСА_1 від 26.10.2007 року, укладеного між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго», зобов`язання ТОВ «Сумитеплоенерго» відновити комплектність обладнання котельні, її технічний робочий стан до стану на час прийому-передачі 26.10.2007 року від ТОВ «Оселя» та повернути в натурі зазначену котельню з технічним обладнанням в робочому стані до ТОВ «Оселя», а ТОВ «Оселя» - прийняти котельню з подальшим відновленням прав позивачів на володіння, користування, розпорядження котельнею та її технічним обладнанням на праві спільної сумісної власності разом з іншими власниками житла в будинку, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 26 жовтня 2007 року між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго», яке надає послуги з централізованого теплопостачання мешканцям м. Суми, було укладено договір купівлі-продажу за яким ТОВ «Оселя» продало ТОВ «Сумитеплоенерго» модульну котельню (а. с. 242-243 т. 2). Згідно акту приймання-передачі обладнання модульної дахової котельні по АДРЕСА_1 від 26 жовтня 2007 року обладнання котельні було передано покупцю (а. с. 164 т. 8).

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що дахова мінікотельня будинку по АДРЕСА_1 в м. Суми входить до складу цілісного майнового комплексу будинку, є його невід`ємною частиною і об`єктом спільної сумісної власності його мешканців, без згоди яких відбувся продаж котельні балансоутримувачем будинку - ТОВ «Оселя». Укладеним договором купівлі-продажу мінікотельні будинку, в якому вони мешкають, їм як співвласникам завдана шкода через порушення з боку ТОВ «Оселя» їх права власності.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України (в редакції на час укладення спірного договору купівлі-продажу) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положеннями ст. ст.317, 319 ЦК України визначено, що право розпорядження майном належить його власнику.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема приміщень загального користування, опорних конструкцій будинку, механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруд, будівель, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Пунктом 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року № 4-рп/2004 «У справі за конституційним зверненням ОСОБА_17 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Таким чином на час укладення оспорюваного позивачами договору купівлі-продажу дахової мінікотельні, вказане технічне обладнання, призначене для опалення будинку по АДРЕСА_1 , належало на праві спільної сумісної власності власникам квартир цього будинку, якими також є позивачі. ТОВ «Оселя» не надано суду доказів набуття права власності на дахову мінікотельню будинку по АДРЕСА_1 , а тому товариство не мало право укладати вказаний договір купівлі-продажу, оскільки не являлось власником дахової мінікотельні. Договором купівлі-продажу дахової мінікотельні від 26 жовтня 2007 року, укладеним між ТОВ «Оселя» та ТОВ «Сумитеплоенерго» порушені права позивачів як співвласників цього майна на володіння та користування ним, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання його недійсним. Проте мотиви з яких суд виходив, задовольняючи цю позовну вимогу, а саме: відсутність доказів того, що сторони договору виконали його умови і ТОВ «Оселя» не повідомила ТОВ «Сумитеплоенерго» про те, що це майно не є його власністю, є невірними, оскільки вимога про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Оселя» з посиланням на рішення Господарського суду Сумської області від 21.06.2010 року, яким ТОВ «Сумитеплоенерго» відмовлено у розірванні вказаного договору, не доводять його правомірність.

Щодо вимог позивачів про зобов`язання ТОВ «Сумитеплоенерго» відновити комплектність обладнання котельні, її технічний робочий стан до стану на час прийому-передачі 26.10.2007 року від ТОВ «Оселя» та повернути в натурі зазначену котельню з технічним обладнанням в робочому стані до ТОВ «Оселя», а ТОВ «Оселя» - прийняти котельню з подальшим відновленням прав позивачів на володіння, користування, розпорядження котельнею та її технічним обладнанням на праві спільної сумісної власності разом з іншими власниками житла в будинку, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Позивачами не надано суду будь-яких доказів того, що комплектність обладнання котельні, її технічний, робочий стан не відповідають стану на час її прийому-передачі 26.10.2007 року, а також доказів того, що стан котельні погіршився з вини ТОВ «Сумитеплоенерго». ТОВ «Оселя» не являється власником котельні, а тому товариству не може бути повернуто це технічне обладнання будинку, що належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир будинку. Як вже зазначалося, 01 серпня 2018 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_16 , уповноваженої зборами співвласників, уклали з ТОВ «Оселя» договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком відповідно до якого співвласники будинку можуть передати дахову мінікотельню на обслуговування ТОВ «Оселя».

Крім того саме визнання договору купівлі-продажу дахової котельні недійсним відновлює права позивачів на володіння, користування, розпорядження котельнею та її технічним обладнанням на праві спільної сумісної власності разом з іншими власниками житла в будинку і підстави для додаткового зобов`язання ТОВ «Оселя» відновити ці права позивачів, відсутні.

Отже, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 04 жовтня 2018 року підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними та скасування розпоряджень про передачу у спільну сумісну власність квартири, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на житло, визнання права власності на квартиру з ухваленням нового рішення про відмову позивачам у задоволенні цих вимог. Також на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні додаткове рішення від 26 лютого 2019 року в даній справі в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу дахової мінікотельні від 26.10.2007 року.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними та скасування розпоряджень про передачу у спільну сумісну власність квартири, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на житло, визнання права власності на квартиру скасувати та відмовити

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій оскаржуваній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2018 року залишити без змін.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Оселя», товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року в даній справі змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу дахової мінікотельні від 26.10.2007 року.

В іншій частині додаткове рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : О.Ю. Кононенко

С.Г.Хвостик