Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 523/16757/16-ц

провадження № 61-24726св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Калараша А. А., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., від 27 квітня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він з 2004 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_2 у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після смерті ОСОБА_2 він продовжує проживати у зазначеній квартирі, факт спільного проживання з померлою підтверджується рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року (справа № 523/9607/16-ц).

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 до вирішення питань, пов`язаних зі спадкуванням квартири, а також зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєструвати його у цій квартирі.

Короткий зміст ухвали та рішення суду першої інстанції

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання реєстрації місця проживання.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, у складі судді Бабакова В. П., від 24 січня 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року у справі № 523/9607/16-цвстановлений факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2004 року по 21 червня 2016 року, за таких обставин, з урахуванням положень статті 405 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував наявність спадкоємців ОСОБА_2 та не вирішив питання про їх залучення до участі у справі (у разі їх наявності). При вирішенні спору щодо права користування спадковим майном позов має бути пред`явлений до спадкоємців померлої ОСОБА_2 і лише у разі їх відсутності - до Одеської міської ради.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи, не вирішено питання про залучення належного відповідача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13 липня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 591/7215/15-ц (провадження № 61-19680св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

03 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу Сердюку В. В.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради у запереченні (відзиві) на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 вересня 2007 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20722012 від 28 жовтня 2008 року ОСОБА_2 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с. 12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22 червня 2016 року (а.с. 8).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року у справі № 523/9607/16-ц встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2004 року по 21 червня 2016 року (а.с. 9).

Встановлено, що ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду (а.с. 91-92).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Як вбачається зі змісту статей 33, 36, 119 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Звертаючись до суду з позовом, заявник повинен чітко зазначити спосіб захисту, якого він вимагає, та яке право він вважає порушеним, невизнаним чи оспорюваним, чітко вказати ким порушені його права та в чому полягає порушення.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів, які б вказували на те, що Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради порушено, не визнано чи оспорено його права, приймаючи до уваги, що ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 14 березня 2017 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2016 року скасовано, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишено без розгляду, а також те, що позивач не заперечує наявність спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , яких не було встановлено та не залучено до участі у справі в якості відповідачів, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі, правильно вказав на те, що вирішення спору за відсутності належного відповідача є порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, апеляційним судом при вирішенні справи правильно застосовано норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами, виходячи із змісту заявлених позовних вимог (стаття 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Доводи заявника про те, що апеляційний суд повинен був сам вирішити питання про залучення належного відповідача, є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції не має таких процесуальних повноважень.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

За правилами частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська