Справа № 204/3891/17
Провадження № 2/204/32/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Сорокіної А.С.

представників позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5

відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

представника відповідача за зустрічним

позовом ОСОБА_6 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 , в якій просила визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначає, що позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 68/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 32/600 частин вказаного домоволодіння належить третій особі - ОСОБА_8 . Позивачка з 16.06.1977 року зареєстрована та фактично проживає у вищезазначеному домоволодінні. Окрім позивачки та членів її сім`ї у вказаному домоволодінні зареєстровані також і ОСОБА_4 , 1984 року народження, та ОСОБА_7 , 1971 року народження. Однак, ОСОБА_4 фактично не проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , з лютого 2010 року, а ОСОБА_7 - з травня 2002 року. Крім того, відповідачі не сплачують комунальні послуги та не займаються утриманням будинку з моменту їх фактичного не проживання та до теперішнього часу. Особистих речей відповідачів у будинку немає, домовленостей щодо користування житлом або збереження права на користування житлом між сторонами також немає. Вважає, що оскільки відповідачі не проживають у домоволодінні АДРЕСА_1 більше одного року, то їх може бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позивачка вирішила звернутись до суду з даним позовом.

21 лютого 2018 року від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_1 вона не визнає та вважає його таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Твердження позивачки про те, що ОСОБА_9 не мешкає у домоволодінні АДРЕСА_2 з лютого 2010 року не відповідають дійсності. 32/600 частин спірного домоволодіння належали матері ОСОБА_4 - ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 є спадкоємцем після смерті матері та своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину після смерті матері вона не отримала, оскільки відповідачі не надають їй правовстановлюючі документи. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її бабуся - ОСОБА_11 , яка склала заповіт на її ім`я, однак обманним шляхом ОСОБА_1 примусила її написати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом. Після написання вказаної заяви ОСОБА_1 та її донька не впустили ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_2 та з цього часу остання вимушена винаймати квартиру. 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стадник І.Л. на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/200 частин вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим на теперішній час вона є власником частини домоволодіння АДРЕСА_2 . В спірному домоволодінні відповідачка ОСОБА_4 мешкала з народження і була зареєстрована по досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказане домоволодіння є її єдиним та постійним місцем проживанням, в якому на теперішній час вона не проживає з поважних причин, оскільки їй у цьому перешкоджають відповідачі. ОСОБА_4 не є членом сім`ї позивачки, а є власником частини будинку і не мешкає в ньому з поважних причин з 11 липня 2017 року. У зв`язку з викладеним просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, 21 лютого 2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , в якій ОСОБА_4 просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 шляхом вселення її у вказаний житловий будинок. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Стадник І.Л. на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 8/200 частин вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з чим на теперішній час вона є власником частини домоволодіння АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та члени її сім`ї не пускають ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_2 та остання вимушена винаймати квартиру. 19 липня 2017 року ОСОБА_4 зверталась до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про перешкоджання їй у користуванні житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_2 . У спірному домоволодінні вона мешкала з народження та вказане домоволодіння є її єдиним та постійним місцем проживанням, в якому на теперішній час вона не проживає з поважних причин, оскільки їй у цьому перешкоджають відповідачі, тобто перешкоджають їй користуватись належною частиною домоволодіння АДРЕСА_2 . У зв`язку з викладеним ОСОБА_4 вирішила звернутись до суду з даним зустрічним позовом.

22 березня 2018 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 , в якій зазначено, що позивачка повністю заперечує щодо наведених відповідачкою ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву обставин. Спадкова справа після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 за заявою ОСОБА_4 відкрита ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто через 6 років після смерті спадкодавця, у зв`язку з чим вважає, що ОСОБА_4 несвоєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Також, не надано жодних доказів того, що ОСОБА_4 не отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 саме у зв`язку з ненаданням позивачкою правовстановлюючих документів на домоолодіння. У спірному домоволодінні ОСОБА_4 не проживає з лютого 2010 року. Також, ОСОБА_4 прийшла у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , 19 липня 2017 року, а не 11 липня 2017 року, перелізши через паркан, а дізнавшись про це ОСОБА_12 викликала поліцію. ОСОБА_4 більше 4 років проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Ніхто не забороняв ОСОБА_4 проживати за адресою: АДРЕСА_2 , а вона самостійно покинула вказане місце проживання. 8/200 частин від загальної площі спірного домоволодіння, що належить ОСОБА_4 , від загальної площі домоволодіння складає 7,28 кв.м.,, а від житлової - 4,11 кв.м. Наявність такої незначної частки не дає ОСОБА_4 можливості користуватись нею, оскільки частка не виділена в натурі та не встановлено режим користування майном. Вважає, що володіння незначною часткою домоволодіння не дає можливості ОСОБА_4 на проживання та користування ним без порушення прав інших осіб, які проживають у цьому домоволодінні. Також, ОСОБА_4 не виконує зобов`язань по утриманню спірного домоволодіння, що підтверджує її небажання фактично проживати за вказаною адресою. Відповідачі не сплачують комунальні послуги та не займаються утриманням будинку з моменту їх фактичного не проживання по теперішній час.

Ухвалою суду від 30 травня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_8 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 143).

14 червня 2018 року від представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , в якому зазначено, що ОСОБА_1 вважає позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим просить суд відмовити ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на обставини, аналогічні викладеним у відповіді представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2. на відзив ОСОБА_4., що надійшов до суду 22 березня 2018 року.

В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом ОСОБА_1 (відповідача за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Також, зазначили, що позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 не визнає, проти зустрічного позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 ОСОБА_3 додатково пояснила суду, що у лютому 2010 року вона, ОСОБА_4 , нині покійна ОСОБА_10 , нині покійна ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проживали в одному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 . У ОСОБА_4 були конфлікти з матір`ю, у зв`язку з чим ОСОБА_4 переїхала з вказаного домоволодіння та почала проживати окремо, а саме у своїх знайомих. Іноді, один раз на 3-4 місяці вона приїздила у гості та після смерті матері провідувала бабусю, однак особистих речей ОСОБА_4 у домоволодінні не було.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_4 (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_4 пред`явлені до неї позовні вимоги за первісним позовом не визнає, проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Третя особа за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше (13 лютого 2017 року та 16 березня 2018 року) надавав на адресу суду заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, а також підтримав позицію ОСОБА_1 , що викладена у відповіді на відзив.

Представник відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_13 позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, проти позову заперечувала та просила суд відмовити ОСОБА_4 у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні 17 липня 2018 року в якості свідка ОСОБА_3 суду пояснила, що ОСОБА_4 є її двоюрідною сестрою. Твердження ОСОБА_4 про те, що її обманним шляхом примусили написати заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом після сперті бабусі, не відповідають дійсності. Насправді, під час перебування в нотаріальній конторі у приватного нотаріуса Стаднік І.Л. , де знаходились вона, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , приватний нотаріус роз`яснила ОСОБА_4., що у разі прийняття останньою спадщини за заповітом після смерті бабусі, її рідна сестра - ОСОБА_12 , яка все життя доглядала за бабусею, залишиться взагалі без спадщини. Згодом, вони вся разом зустрілись у кафе, де домовились, що приймуть спадщину всі разом у порядку спадкування за законом. 19 липня 2017 року вона зателефонувала ОСОБА_4 та запропонувала останній приїхати у домоволодіння АДРЕСА_2 з метою врегулювання всіх відносин, однак під час телефонної розмови між ними виник конфлікт та ОСОБА_4 відмовилась приїхати. Через деякий час їй зателефонували сусіди та повідомили, що у домоволодіння АДРЕСА_1 хтось проник, як виявилось згодом це була ОСОБА_4 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння та почала вимагати дотримання якихось її прав. Для уникнення сімейного конфлікту та бійки було викликано поліцію та заявлено про проникнення до спірного домоволодіння ОСОБА_4 , яка там не проживає. Того ж дня ОСОБА_4 також викликала поліцію. З того часу вони не підтримують з ОСОБА_4 жодних відносин. Між ОСОБА_4 та її сестрою ОСОБА_12 також наявний конфлікт. Зазначила, що вона не заперечує проти проживання ОСОБА_4 у спірному домоволодінні, однак частка останньої є невиділеною та до врегулювання спору вони не будуть пускати ОСОБА_4 для проживання у спірному домоволодінні, оскільки не довіряють останній та між ними наявний конфлікт. Ключів від спірного домоволодіння у ОСОБА_4 немає та ніколи не було. Пояснила, що окрім неї, проти проживання ОСОБА_4 у зазначеному домоволодінні заперечують також і ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Допитаний в судовому засіданні 03 жовтня 2018 року в якості свідка ОСОБА_15 суду пояснив, що з лютого 2013 року до січня 2018 року він проживав разом з ОСОБА_16 у цивільному шлюбі. Відповідача ОСОБА_7 він не знає, оскільки останній не проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проживання з ОСОБА_17 відповідачка ОСОБА_18 декілька разів приїздила у домоволодіння АДРЕСА_2 . Особистих речей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у вищезазначеному домоволодінні не було. Хто був власником даного домоволодіння йому не відомо, на території домоволодіння розташовані два будинки. З яких причин ОСОБА_4 не проживала у домоволодінні за вказаною адресою йому невідомо. Свідком конфлікту між сім`єю ОСОБА_19 та ОСОБА_4 у липні 2017 року він не був. Він також ніколи не бачив, щоб хтось перешкоджав ОСОБА_4 користуватися вищевказаним домоволодінням, при цьому зазначив, що кожного дня він знаходився на роботі.

Допитана в судовому засіданні 11 жовтня 2018 року в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що вона з дитинства проживає на одній вулиці з сім`єю ОСОБА_6, а тому знайома з ОСОБА_21 та її батьками, а також з ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та їх матір`ю і бабусею. У домоволодінні АДРЕСА_2 постійно проживали бабуся, яка померла 2 роки тому, її донька, яка також померла, а також ОСОБА_24 . ОСОБА_18 проживала у вказаному домоволодінні з народження, однак на теперішній час вона там не проживає, з`являлась рідко. Вона бачила ОСОБА_4 близько 10 років тому, а також близько 2 років тому на похороні бабусі. ОСОБА_7 є колишнім чоловіком ОСОБА_3 , вони розлучились 10-12 років, тому та він у зазначеному домоволодінні не проживає. На момент смерті матері ОСОБА_25 вона також там не проживала, приїхала на похорон та потім поїхала. На момент смерті ОСОБА_10 ОСОБА_4 також не проживала у домоволодінні АДРЕСА_2 . ОСОБА_26 та ОСОБА_18 близько не спілкуються, між ними холодні відносини. Відносини ОСОБА_4 з іншими членами родини, які проживають у домоволодінні АДРЕСА_2 , також є холодними. На території домоволодіння розташовані два будинки, в одному з яких постійно проживає ОСОБА_26 , а у великому будинку проживають батьки ОСОБА_28 На похороні вона запитала чому ОСОБА_18 не проживає з бабусею, на що остання відповіла, що за бабусею потрібен догляд, а вона часу на це не має. Чи має ОСОБА_4 ключі від вищезазначеного домоволодіння їй невідомо.

Допитаний в судовому засіданні 26 лютого 2019 року в якості свідка ОСОБА_29 суду пояснив, що він знає всю сім`ю ОСОБА_6, а саме: ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 - чоловіка ОСОБА_33 , їх сина ОСОБА_34 , ОСОБА_35 . Пам`ятає він також і ОСОБА_36 , однак не бачив її вже 15-20 років. ОСОБА_37 він не знає. Однак, у період з 2003 року по 2007 рік він мало спілкувався з сім`єю ОСОБА_19 , оскільки навчався та проходив службу в армії. На території домоволодіння розташовані два будинки. З сім`єю ОСОБА_6 він спілкується на теперішній час, часто приходить до них у гості. Кому належить домоволодіння АДРЕСА_2 він не знає, а також йому не відомо з яких підстав ОСОБА_18 не проживає у даному домоволодінні. На момент смерті ОСОБА_38 з нею проживала бабуся та ОСОБА_26 . Зі слів ОСОБА_39 та ОСОБА_32 , а також його батька, йому також відомо, що колись викликалась поліція начебто з того приводу, що ОСОБА_18 влізла у домоволодіння та намагалась попасти до будинку, коли саме це було та хто саме викликав поліцію йому не відомо.

Допитаний в судовому засіданні 26 лютого 2019 року в якості свідка ОСОБА_40 суду пояснив, що він проживає по АДРЕСА_4 та є сусідом позивача за первісним позовом. ОСОБА_37 він не бачив вже близько 10 років. ОСОБА_4 він знає, однак не бачив її після смерті матері - ОСОБА_38 . На момент смерті ОСОБА_38 у домоволодінні проживали бабуся та ОСОБА_24 , іноді також приїздила ОСОБА_41 . Щодо конфліктів між ОСОБА_42 та іншими членами сім`ї ОСОБА_19 йому нічого не відомо.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_4 складається з: А-1 - житлового будинку, загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м.; Д-1 - житлового будинку цегляного, загальною площею 123,1 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.; Б - літня кухня шл.бл.; В - сарай шл.бл.; Г - гараж цегляний; З - сарай цегляний; № І- ІІ - огорожа; № 7, 12, І - споруди, замощення.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 130910094 від 16 липня 2018 року, домоволодіння АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить: 68/100 частин - ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії ВСТ № 072267, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863; 32/600 частин - ОСОБА_8 , на підставі договору дарування від 06 травня 2006 року серії ВСТ № 072267, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 5-863; 8/200 частин - ОСОБА_12 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 01 червня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 754; 16/200 частин - ОСОБА_6 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 11 грудня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1945; 8/200 частин - ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л. 07 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1779 (а.с. 163-165).

Крім того, згідно Відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 12741 від 21 вересня 2017 року, в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 , містяться відомості про право власності: ОСОБА_10 - 32/600 частин, ОСОБА_11 - 32/600 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.09.1994, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2984, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу № 531 за реєстровим № 159; ОСОБА_11 - 32/200 частин на підставі свідоцтва про право власності від 09.09.1994 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2982, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 02.11.1994 року та записаного в реєстрову книгу № 531 за реєстровим № 159; ОСОБА_8 - 32/600 частин, ОСОБА_1 - 68/100 частин на підставі договору дарування від 06.05.2006 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-863, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 09.06.2006 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 14637131 (а.с. 73).

Отже, судом встановлено, що право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 зареєстровано за наступними особами: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим повторно 02 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 3562 (а.с. 85)), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 11 січня 2017 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 86)).

Згідно Довідки від 29 червня 2017 року, виданої головою квартального комітету № 47 Кудрявцевої М.І. , до складу зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_4 ) входять: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 (а.с. 10).

У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований у домоволодінні АДРЕСА_2 з 11 листопада 1997 року, а відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 - з 30 липня 2001 року, що підтверджується Адресною карткою на домоволодіння АДРЕСА_4 (а.с. 87).

Однак, відповідач за первісним позовом ОСОБА_7 у домоволодінні АДРЕСА_2 не проживає з травня 2002 року, його особистих речей у домоволодінні за даною адресою не має, що, серед іншого, підтверджується Актами огляду житлового будинку від 07 березня 2017 року та від 26 червня 2017 року, складеними ОСОБА_29 , ОСОБА_46 та ОСОБА_47 (а.с. 11, 12), а також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не проживає більше одного року у домоволодінні АДРЕСА_2 , а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 . АДРЕСА_2 , суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено та підтверджено сторонами, що ОСОБА_4 , яка з 30 липня 2001 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , дійсно на теперішній час не проживає у вказаному домоволодінні.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась як на підставу позову ст. 405 ЦК України та на те, що ОСОБА_4 не проживає у спірному домоволодінні з лютого 2010 року, її особистих речей у будинку немає, комунальні послуги вона не сплачує та утриманням будинку не займається, а тому вважає, що наявні підстави для визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням.

Однак, судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_4 є власником 8/200 частин домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стаднік І.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 1779 (а.с. 79).

Отже, з викладеного вбачається, що ОСОБА_4 є співвласником домоволодіння АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З аналізу викладених норм можна дійти висновку, що співвласник домоволодіння не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, навіть якщо такий співвласник у цьому домоволодінні фактично не проживає, оскільки це порушує його право власності та принцип непорушності права власності, закріплений у статті 41 Конституції України.

Оскільки відповідачці за первісним позовом ОСОБА_4 на праві власності належить частина домоволодіння АДРЕСА_2 , то в даному випадку незалежно від тривалості її не проживання у такому домоволодінні вона не втратила право на користування даним домоволодінням в силу вимог ст. ст. 319, 321 ЦК України.

Відсутність відповідачки за первісним позовом за місцем її реєстрації не свідчить про її відмову від права власності на нерухоме майно та не може бути підставою для припинення права на розпорядження своїм майном на власний розсуд, в тому числі і використання житла для власного проживання.

При цьому, суд звертає увагу, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України в даному випадку не поширюються на спірні правовідносини, які врегульовані нормами статей 319, 321 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 , слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

У відповідності до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідачі за зустрічним позовом не пускають її у домоволодіння АДРЕСА_2 , тобто перешкоджають їй користуватись належною їй на праві власності частиною вказаного домоволодіння, у зв`язку з чим вона не може там проживати та вимушена винаймати квартиру.

Допитана під час розгляду справи в якості свідка ОСОБА_3 , яка також є відповідачем за зустрічним позовом та представником відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , суду пояснила, що відповідачі не заперечують проти проживання ОСОБА_4 у спірному домоволодінні, однак частка останньої є невиділеною та до врегулювання спору вони не будуть пускати ОСОБА_4 для проживання у спірному домоволодінні, оскільки не довіряють останній та між ними наявний конфлікт.

Аналізуючи такі свідчення ОСОБА_3 . можна дійти висновку, що відповідачі за зустрічним позовом хоча і кажуть що не заперечують проти проживання ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_2 , однак фактично вони не допускають її проживати у даному домоволодінні, що позбавляє ОСОБА_4 можливості користуватись належною їй частиною майна. Більш того, у ОСОБА_4 відсутні навіть ключі від даного домоволодіння.

Крім того, з пояснень допитаних під час розгляду справи свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_3 встановлено, що між ОСОБА_4 та відповідачами за зустрічним позовом наявний конфлікт, вирішити який в позасудовому порядку не виявилось можливим.

Про наявність між сторонами конфлікту та на підтвердження факту чинення ОСОБА_4 перешкод у АДРЕСА_7 свідчить також те, що 19 липня 2017 року ОСОБА_4 зверталась до чергової частини Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням, в якому просила вжити заходів до своїх родичів, які не пускають її до її частини будинку по АДРЕСА_1 , та перешкоджають їй користуватись її майном (матеріали ЖЄО № 16474 від 19.07.2017 року), що підтверджується Висновком ДОП Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області про результати перевірки інформації, що надійшла до чергової частини від 19 липня 2017 року (а.с. 81), а також відповіддю в.о. начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/5676 від 03 серпня 2017 року (а.с. 82).

19 липня 2017 року до Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зверталась також і ОСОБА_48 з повідомленням про те, що 19 липня 2017 року о 16.43 за адресою: АДРЕСА_4, заявниця затримала сестру - ОСОБА_4 , у себе в будинку, яка там не проживає (повідомлення зареєстроване в ЖЄО 19.07.2017 року за № 16465), що підтверджується відповіддю начальника Чечелівського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області № 45.6/1601 від 06 березня 2018 року (а.с. 109).

Аналізуючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачами за зустрічним позовом перешкод позивачці за зустрічним позовом у користуванні належною їй частиною домоволодіння АДРЕСА_2 та у вселенні в належну їй частину вказаного домоволодіння.

При цьому, посилання сторони позивача за первісним позовом на те, що частка ОСОБА_4 у спірному домоволодінні є незначною (складає 7,28 кв.м. від загальної площі домоволодіння та 4,11 кв.м. від житлової площі), що не дає можливості ОСОБА_4 користуватись нею, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, та незважаючи на те, що частка ОСОБА_4 не виділена в натурі і не встановлено режим користування майном, остання має право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі використовувати його для власного проживання.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Отже, з огляду на наведене суд вважає, що відповідачами за зустрічним позовом було порушено право позивачки за зустрічним позовом на користування належною їй на праві власності частиною домоволодіння АДРЕСА_2 , яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити, усунувши ОСОБА_4 перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у житловий будинок АДРЕСА_2 , оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивачки за зустрічним позовом та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами, у зв`язку з чим позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 під час звернення до суду було сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, по 640 грн. за кожну позовну вимогу. Таким чином, оскільки позовні вимоги були задоволені частково, а саме задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, то з відповідача за первісним позовом ОСОБА_7 на користь позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., а в іншій часті сплачений нею судовий збір підлягає віднесенню на сторону позивачки за зустрічним позовом.

Крім того, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_4 під час звернення до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Оскільки позовні вимоги за зустрічним позовом задоволені, то з відповідачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тобто по 176 грн. 20 коп. з кожного відповідача за зустрічним позовом. На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 4, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ), ОСОБА_7 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням АДРЕСА_2 .

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її у житловий будинок АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 176 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська