Справа № 222/1195/18
Провадження № 2/222/59/2019
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі судді Доценко С.І., за участю секретаря судового засідання Болбат Н.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Мостової Г.Г., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Донецькій області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад позиції позивача відповідача, третіх осіб .

Позивач звернулась до суду з зазначеним позовом в якому просила суд про скасування арешту, накладеного постановами відділу Державної виконавчої служби Володарського РУЮ від 06.07.2015 року по ВП 48034458, постановами Управління ДВС ГТУЮ в Донецькій області від 14.05.2013 року ВП №37639732 від 03.04.2014 року та накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 26.07.2016 року ВП 48084345 від 26.07.2016 року при виконанні рішення Володарського районного суду Донецької області від 31.10.2012 року з неї як відповідача (її колишнє прізвище ОСОБА_3 ) на користь ПАТ « ПУМБ» заборгованості за кредитним договором від 29.07.2008 року.

В обґрунтування позову зазначила, що кожен з зазначених органів в межах виконавчого провадження накладав арешт на її майно. В подальшому виконавче провадження було закрито, але ж арешт не знято. У Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до теперішнього часу значиться запис про обтяження майна, накладеного всіма зазначеними органами ДВС.

На день звернення в суд, позивач не має заборгованості перед ПАТ «ПУМБ» по кредитному договору від 29.07.2008 року, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою банку. Але при зверненні до зазначених установ про зняття обтяжень, їй було відмовлено, при тому. Що в Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України інформація про боржника ОСОБА_3 відсутня. Враховуючи, що виконавчий лист Володарського районного суду Донецької області від 25.01.2013 року №0507/3546/201 не перебуває на виконанні в органах ДВС, відсутні підстави для утримання її майна під арештом . Вважає, що відповідачами порушуються її права як власника майна.

Відповідач Управління ДВС в ГТУЮ в Донецької області позов не визнав та подав відзив на позов, в я кому проти задоволення позову заперечував .

В обґрунтування заперечень зазначив, що згідно даних Спецрозділу Автоматизованої системи виконавчого провадження відділ примусового виконання рішень, на виконанні у відповідача неодноразово перебував виконавчий лист №0507/3546/201 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_3 на користь ПАТ « ПУМБ» за рішенням Володарського районного суду Донецької області від 31.10.2012 року. При надходженні виконавчого документу на виконання 07.05.2013 року було винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 471 541.76 грн. Суму боргу погашено не було, виконавчий збір не стягнута Постановами державного виконавця від14.05.2013 року та 03.04.2014 року на підставі ст..57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції що діяла на час винесення постанови29.07.2013 року та 13.12.2013 року, було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. 29.07.2013 та 13.12.2013 року виносились постанови про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України про виконавче провадження».10.11.2014 року - постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.9 ч1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому у державного виконавця не було законних підстав для зняття арешту з майна боржника, тому що відповідно до ст.50 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з неможливістю виконання при нестягнутому виконавчому зборі, виключає можливість зняття арешту з майна. Відомості про стягнення з боржника на день звернення до суду з позовом виконавчого збору відсутні. Таким чином позивач не довів законні підстави для скасування арешту майна. (123-125)

Позивач надала суду відповідь на відзив , в якому вона зазначила, що арешт накладений на все рухоме та нерухоме майно лише в межах суми боргу, зазначеної в виконавчому листі, а не з виконанням стягнення виконавчого збору. Органами ДВС не було виявлено майно боржника, на яке можна накласти арешт. Відповідно до ст.52 Закону «Про виконавче провадження», в редакції яка діяла до 02.06.2016 року звернення стягнення на майно боржника полягало в його арешті, вилученні та примусовій реалізації для забезпечення реального виконання рішення. При встановленні факту відсутності майна боржника та повернення з цих підстав виконавчого документу стягувачеві, в наслідок неможливості провести арешт, опис та реалізацію майна, арешт повинен бути знятий. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України (Постанова від 28.01.2015 року у справі 3-217 гс, від 06.07.2015 у справі №6-785цс15 сплив строку для добровільного виконання рішення суду сам по собі не є достатньою підставою для стягнення виконавчого збору з боржника. Стягується на підставі постанови державного виконавця якщо боржником в установлений строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання виконавчого документу, передбачені ст.32 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову від 07.05.2013 року про стягнення виконавчого збору на яку посилається відповідач, не надано. Постанови про накладення арешту на майно порушують право власності позивача. (а.с.189-191)

Відповідачем Нікольський районним відділом ДВС ГТУЮ в Донецькій області надано звернення на відповідь відзив (яке по суті є запереченням на відзив), в якому відповідач зазначив, що на виконання судового рішення за виконавчим листом № 0507/3546/2012 від 25.01.2013 року було винесено вмотивовану постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника від 06.07.2015 ВП №48034458. Відповідно до заяви стягувача, що не суперечить ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на час відкриття провадження. 07.07.2015 року постанова скерована сторонам виконавчого провадження для виконання та відома. Державним виконавцем проводились виконавчі дії. Були скеровані запити до контрольно-реєструючих органів, для перевірки майнового стану боржника . 10.07.2015 року державним виконавцем було виявлено розрахункові рахунки боржника та 13.07.2015 року було винесено постанову про арешт коштів боржника та 14.07.2015 року скеровано для виконання та відома сторонам виконавчого провадження. Боржник була належним чином обізнана про виконавче провадження та накладення арешту на майно та жодного разу не заперечувала проти примусового виконання рішення. Виконавчий документ було повернуто стягувачу в зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути накладено стягнення, а заходи розшуку майна виявились безрезультатними. При таких обставинах підстави для зняття арешту відсутні. ( а.с.219)

2. Заяви учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та посилаючись на правову позицію Верховного Суду України (Постанови від 28.01.2015 року у справі 3-217 гс, від 06.07.2015 у справі №6-785цс15) просила скасувати постанови про арешт майна, що порушують права позивача як власника.

Представник відповідача Нікольського РВДВС ГТУЮ у Донецькій області проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи тим, що державним виконавцем правомірно накладений арешт на майно боржника за заявою стягувача та після встановлення рахунків боржника. Боржник у встановлений строк добровільно рішення суду не виконала, що було підставою для нарахування та стягнення при примусовим у виконані зазначеного рішення суду виконавчого збору в сумі 471 541.76 грн. Позивач як боржник належним чином була обізнана про час для добровільного виконання рішення, про всі дії державного виконавця, в тому числі і про нарахування виконавчого збору та накладення арешту на майно. Державний виконавець в зазначеному виконавчому провадженні виконував певні виконавчі дії, передбачені законом про «виконавче провадження», виносив постанови, приймав заходи для встановлення майна боржника, відповідно до норм Закону. Було встановлено рахунки боржника, на які також накладено арешт, але ж, незважаючи на дії державного виконавця, майно боржника і виявлено не було, рішення не було виконано добровільно, виконавчий збір не сплачений і у встановлений строк державний виконавець повернув виконавчий лист стягувачу. Повернення виконавчого листа стягувачу із-за неможливості стягнути борг, при непогашенні виконавчого збору, не є підставою для зняття арешту з майна, тому що фактично виконавче провадження не є закінченим. Звернула увагу з цього питання на правову позицію Верховного Суду 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г).

Згідно заяви Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про надіслання належним чином завірених копій постанов зазначено про неможливість надіслання копій постанов про накладення арешту від 14.05.2013 з матеріалів ВП №37639732 та від 03.04.2014 року з матеріалів ВП 42781896 у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу та переміщенням органу ДВС на примусовому виконані якого перебував виконавчий лист з непідконтрольної українській владі території й залишенням матеріально-технічної бази, архіву, та документації відділу ДВС за попереднім місцем реєстрації. Але ж надана в підтвердження виконавчих дій інформаційна довідка з спецпідрозділу системи виконавчого провадження.

Управління ДВС в ГТУЮ в Донецької області на виконання ухвали суду про зобов`язання надати копії документів заявило про неможливість надати належним чином завірені копії документів виконавчого провадження, тому що всі архівні виконавчі провадження залишились у м.Донецьку на непідконтрольній державним органам України території.

3. Процесуальні дії у справі.

30 липня 2018 року Володарським районним судом Донецької області було відмовлено у відкритті провадження (а.с.23-24)

15 листопада 2018 року Постановою колегії суддів палати у цивільних справах Донецького апеляційного суду ухвалу Володарського районного суду Донецької області від 30.07.2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. (а.с.85-86)

22.11.2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. Зобов`язано відповідачів надати належним чином посвідчені копії постанов про накладення арешту на майно ОСОБА_3 від 06.07.2015 року, від 14.05.2013 року, від 03.04.2014 року, від 26.07.2016 року та копії постанов про закриття (повернення) виконавчого листа 0507/3546/2012 від 25.01.2013 року виданого Володарським районним судом Донецької області. (а.с.91-92)

4.Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підставі паспорту та свідоцтва про розірвання шлюбу від 14.05.2016 року позивач ОСОБА_2 до розірвання шлюбу мала прізвище « ОСОБА_4 » ( а.с.8-9)

На підставі інформаційної довідки по виконавчому провадженню №37639732 з 16.04.2013 року на виконанні ВПВР УДВС ГТУЮ в Донецькій області перебував виконавчий лист від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 за яким боржником зазначена ОСОБА_3 а стягувачем ПАТ « Перший Український міжнародний банк» про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором на загальну суму 590164.91 доларів США.

За інформаційною довідкою виконавче провадження було відкрито 16.04.2013 року .24.04.2013 року відкладення виконавчих дій; 07.05. 2013 року внесені відомості про винесення постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 471541.76грн; 14.05.2013 року в розділі «звернення стягнення на майно боржника» зазначено, що боржником рішення суду не виконане та винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Далі, 29.07.2013 року зазначена виконавча дія Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу (п.2 ч.1 ст.47) у зв`язку відсутністю майна боржника на яке може бути звернуто стягнення.( а.с.125-126)

Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.07.2015 року державним виконавцем Володарського (нині-Нікольского) вВДВС відкрите виконавче провадження за виконавчим листом від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 за яким боржником зазначена ОСОБА_3 а стягувачем ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором на загальну суму 641084.82 грн. та накладення арешту на все рухоме, нерухоме майно боржника та заборони відчуження майна. (а.с.138,169)

Згідно копії постанови про арешт коштів боржника від 13.07.2015 року державним виконавцем Володарського (нині-Нікольского) ВДВС і Донецькій області в обґрунтування постанови зазначено, що боржник самостійно рішення не виконує. На підставі відповіді ДПС України виявлені належні їй розрахункові рахунки на які накладено арешт на виконання судового рішення за виконавчим листом від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 ( а.с.171)

Згідно копії постанови від 15.10.2015 року державним виконавчем прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.5ч1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі акту, що боржник на території району не проживає, знявся з реєстр рації за колишнім місцем проживання, а за новим місцем проживання зареєстрований, але не проживає. Заходами накладення арешту на майно, не виявлено майно на яке можна звернути стягнення. (а.с.139)

Згідно з копією Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 26.07.2016 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження № 48984345 за виконавчим листом від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 за яким боржником зазначена ОСОБА_3 , а стягувачем ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором, зазначено що виконавче провадження відкрите 08.07.2016 року. Рішення в самостійному порядку не виконане, а тому з метою примусового виконання рішення накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 590164.91 доллар США, що за офіційним курсом НБУ на час складання постанови становить 14 628417.62 грн.( а.с.162)

На підтвердження надіслання документів виконавчого провадження боржнику надана о копію конверту з зазначенням адреси ОСОБА_3 та довідку про направлення рекомендованим листом ( а.с.163-165)

Згідно постанови від 01.09.2016 року повернення виконавчого документу стягувачу заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження № 48984345 за виконавчим листом від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», т.щ у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. (а.с.166)

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначені вище арешти майна боржника на 14.09.2017 року внесені в Державний реєстр і є актуальними (а.с.10)

Відповідно до нотаріальної заяви ПАТ «ПУМБ» від 21.08.2017 року підтверджено що Банк як кредитор за кредитним договором №6665573 від 29.07.2008 року підтверджує відсутність фінансових претензій до ОСОБА_3 за кредитним договором, та договорами іпотеки. (а.с.120)

Згідно з листами УДВС ГТУЮ у Донецькій області та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України встановлено, що позивач зверталась до цих органів з заявою про скасування постанов про арешт майна, але їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю відомостей про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. а.с.13-15)

Таким чином, на підставі досліджених доказів судом встановлено, що в провадженні відповідачів в період з 16.04.2013 по 01.09.2016 року перебував виконавчий лист від 25.01.2013 року №2/0507/377/2012 за яким боржником зазначена ОСОБА_3 (нині ОСОБА_2 ), а стягувачем ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення з ОСОБА_3 на користь банку заборгованості за кредитним договором №6665573 від 29.07.2008 року. В процесі проведення виконавчих дій на виконання заяви стягувача було накладено арешт на майно боржника. Відомості про обтяження внесені в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Виконавчий лист неодноразово звертався до примусового виконання з наданням боржнику строку для самостійного виконання рішення. Але ж тривалий час боржник рішення не виконував. Постановою державного виконавця 07.05.2013 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 471541.76грн. Із-за відсутності майна на яке може бути звернуто стягнення виконавчій лист відповідачами повертався стягувачу. При цьому накладені обтяження у виді накладення арешту на майно боржника не були зняті.

Позивач згідно з заявою стягувача 21.08.2017 року виконала рішення за цим виконавчим листом і не має заборгованості за кредитним договором.

Позивач не надала доказів про сплату виконавчого збору, постановленого при примусовому виконанні судового рішення на спростування позиції відповідачів.

5.Оцінка суду

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу в межах заявлених вимог суд прийшов до наступних висновків.

Між сторонами склались правовідносини які регулюються в першу чергу спеціальним Законом- Законом України «Про виконавче провадження» в редакції до 02.09.2016 року. Таким Законом є Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року в редакції, чинній, на момент виникнення правовідносин.

Проаналізувавши норми закону, що стосуються прийняття виконавчого документу, початку примусового виконання судового рішення, накладення арешту на майно та стягнення виконавчого збору (ст.ст.25, 27-28 Закону) суд вважає, що дії державних виконавців про накладення арешту на майно боржника при відкритті виконавчого провадження, стягненні виконавчого збору у зв`язку з невиконанням боржником самостійно судового рішення у встановлений державним виконавцем строк відповідають закону. Позивачем, як стороною виконавчого провадження не оскаржувались.

Так, відповідно до положень ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Також встановлено, що у значених розмірах виконавчий збір стягується з боржника у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. При чому частина перша зазначеної статті Закону містить норму за якою виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.28 Закону «Про виконавче провадження» Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно з положеннями ч.4 ст.28 цього Закону розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Позивач стверджує, що органами ДВС під час фактичного закінчення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не був безпідставно знятий арешт з майна боржника.

Проаналізувавши аргументи позивача та норми Закону України «Про виконавче провадження», суд вважає, що позиція позивача не ґрунтується на Законі.

Так із аналізу ст.47 Закону України « Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, яка регламентує підстави та порядок повернення виконавчого документу стягувачеві, та ст.49 цього ж Закону, яка встановлює виключний перелік обставин , які є підставою для закінчення виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

Тому, на думку суду, органи державної виконавчої служби діяли правомірно, не знявши арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документу стягувану, в знятті з цих підстав арешту з майна.

Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеній в Постанові від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г(ЄДРСРУ № 71718810) в якій сформульовано висновок про те,що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. Державному виконавцю не надано права на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Позивачем підтверджено погашення боргу перед стягувачем, після початку примусового стягнення та останнього повернення виконавчого документу стягувачу.

Але ж не надані докази на підтвердження сплати виконавчого збору, який був встановлений Постановою державного виконавця 07.05.2013 року у зв`язку з невиконанням судового рішення боржником самостійно.

Позивачем не надано доказів про сплату встановленого виконавчого збору за цими виконавчими провадженнями.

Суд враховує, що позивач не власником майна, а є стороною виконавчого провадження, на яку при примусовому виконанні судового рішення покладені зазначені обтяження для виконання покладених зобов`язань.

Тому, суд вважає, що право позивача як сторони виконавчого провадження не є порушеним, тому що відповідачі діяли в межах своїх повноважень і враховуючи викладені обставини не мають підстав для зняття арешту з майна боржника при несплаті виконавчого збору, навіть при фактичному виконання в повному обсязі рішення,що зазначено в ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає наслідки завершення виконавчого провадження.

Постанова про стягнення виконавчого збору від 07.05.2013 року внесенна в Єдиний реєстр виконавчих проваджень по зазначеному виконавчому провадженню, а тому, враховуючи поважні причини неможливості надати постанову суду із-за перебування архіву на непідконтрольній органам державної влади території, суд вважає доведеним факт винесення цієї постанови державного виконавця.

Позивач мала право на оскарження цієї постанови в межах строків виконавчого провадження , але ж своїм правом не скористалась, а тому суд не приймає аргументи сторони позивача про те що виконавчий збір нарахований безпідставно.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

6. Судові витрати

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд встановив, що судові витрати складаються із судового збору який складає 704.80 грн. на момент звернення з позовом. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з позивача. Але враховуючи, що судовий збір в повному обсязі сплачений позивачем при зверненні з позовом, то він вважається стягнутим.

Керуючись ст. ст. 12,13,81,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 25,28,47,50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Нікольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управляння юстиції у Донецькій області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про скасування арешту, накладеного постановами відділу Державної виконавчої служби Володарського РУЮ від 06.07.2015 року по ВП 48034458, постановами Управління ДВС ГТУЮ в Донецькій області від 14.05.2013 року ВП №37639732 від 03.04.2014 року та накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 26.07.2016 року ВП 48084345 від 26.07.2016 року .

Повний текст виготовлений 07.06.2019 року

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя С.І. Доценко