Справа № 462/44/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2040/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_6 , Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання права власності на самовільно побудовану надбудову,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2004 року ОСОБА_7 правонаступником якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися з позовом ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_6 , Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання права власності на самовільно побудовану надбудову у якому з урахуванням неодноразово уточнених вимог просили:

визнати за ними право власності на самовільно побудовану надбудову другого поверху в будинку АДРЕСА_1 , що складається з трьох житлових кімнат пл.43,2 м .кв, кухні пл.10,3 м.кв, суміщений санвузол площею 2,8 м.кв. та двох коридорів площею 2,8; 9,0м.кв. (т.2 а.с.222-223).

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_6 , Львівська міська рада, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання права власності на самовільно побудовану надбудову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі посилаються на те, що відповідач ніколи не приймав участі у будівництві будинку по АДРЕСА_3 , та його другого поверху. ОСОБА_3 обманув сестру та матір ОСОБА_8 , яким обіцяв, що не буде заперечувати проти узаконення самовільно побудованого другого поверху.

Вони зверталися до Залізничної райдержадміністрації м. Львова з проханням узаконити їм самовільно побудований другий поверх по АДРЕСА_3 , який побудував його власник ОСОБА_9 однак в узаконенні їм було відмовлено через заперечення ОСОБА_3 .

Оскільки тільки відповідач не визнає їх право власності на новостворене майно, то вони змушені згідно ст.392 ЦК України визнавати своє право в судовому порядку.

Суд неправильно вказав, що будинок є аварійним, в матеріалах справи є висновки та докази придатності будинку для проживання.

Відповідач за їх рахунок хоче зробити собі ремонт, та в суді назвав вартість цього ремонту - приблизно 20 000 доларів США, які хоче отримати від них.

Просять рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року та ухвалити нове, яким задоволити їх позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво, яке було здійснено :

-на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

-без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

-з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Суть самочинного будівництва обумовлює презумпцію неможливості виникнення права власності на неправомірно збудований об`єкт.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у двох випадках, передбачених ст. 376 ЦК України:

1.За особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3 ст.376 ЦК);

2.За особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК).

Статтею 375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Судом та матеріалами справи встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Залізничної районної ради народних депутатів №23 від 28 серпня 1956 року ОСОБА_9 була надана земельна ділянка площею 600,0 кв.м. по АДРЕСА_3 , для побудови індивідуального житлового будинку.

ОСОБА_9 побудував житловий будинок який складається з 4-ох житлових кімнат та кухні з усіма комунальними вигодами.

В цьому будинку проживала його сім`я з 4-ох осіб: ОСОБА_9 (чоловік), ОСОБА_8 (дружина) та їхні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

У 1973 році ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_5 і стала проживати у будинку батьків по АДРЕСА_3 .

На пропозицію батьків у 1976 році ОСОБА_7 почала проводити за свої кошти надбудову до другого поверху по АДРЕСА_3 , де облаштувала 3-и житлові кімнати, кухню з всіма комунальними вигодами.

Після побудови другого поверху будинок по АДРЕСА_3 , був поділений на дві квартири, де кожна квартира була відокремлена одна від одної і на даний час має окремі входи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9 і його власний будинок успадкували ОСОБА_7 та ОСОБА_3 по 1/6 частині будинку, та їх мама - ОСОБА_8 - 2/3 частин будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , яка згідно заповіту від 17 серпня 2000 року заповіла свою частку будинку ОСОБА_3 .

Як вбачається з реєстраційного посвідчення Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 29.04.1999 р. будинок в АДРЕСА_5 , зареєстрований за ОСОБА_7 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою 13.10.1998 року за реєстром №1-3997.

Згідно до технічного паспорту, складеного 4.06.1998 року Львівського обласного БТІ власниками будинку по АДРЕСА_3 є : ОСОБА_8 - 1/2 частка + 1/6 частка та ОСОБА_7 - 1/6 частка.

Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 липня 2000 року, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за №1-1583, ОСОБА_3 успадкував 1/6 житлового будинку по АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_9 . Будинок в цілому складається з трьох кімнат, кухні. Житлова площа будинку 41,0кв.м .

Згідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 9 червня 2003 року, виданого Другою Львівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого у реєстрі за №694 ОСОБА_3 успадкував за заповітом 2/3 частини житлового будинку по АДРЕСА_3 . Будинок складається з трьох кімнат та кухні. Житлова площа будинку становить 41,0 кв.м .

10 вересня 2002 року ОСОБА_7 звернулася із заявою до міжвідомчої комісії Залізничного району с. Львова із заявою про узаконення самовільно збудованої житлової площі будинку 2-го поверху, сараю і навісу.

Дану заяву також підписали члени сім`ї:

ОСОБА_5 - чоловік;

ОСОБА_6 - син;

ОСОБА_1 - син;

ОСОБА_8 - мати;

ОСОБА_3 - брат (т.1 а.с.26).

Отже, ОСОБА_3 , на той час, не заперечував, щодо узаконення ОСОБА_7 самовільної збудованої жилої площі у спірному будинку.

Як вбачається з Витягу із протоколу №33 засідання міжвідомчої комісії від 22.10.2002 року ОСОБА_7 звернулась з заявою до Залізничної районної адміністрації про надання дозволу на експлуатацію самовільно розширеної приналежної їй частини будинку за рахунок надбудови другого поверху та самовільно побудованих цегляного сараю «Г» , розм..2,77 х 3,28 м та навісу «Д». Вирішено рекомендувати звернутись до суду у зв`язку з відсутністю згоди співвласника будинку ОСОБА_3 (т.1 а.с.22).

З висновку Львівського філіалу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувальбного інституту «НДІ Проектреконструкція», 2005 рік, встановлено, що планування квартири, яка розташована на 2 поверсі та має одну кімнату на 1 поверсі в основному знаходяться в межах вимог будівельних норм і правил.

У висновку зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться в задовільному технічному стані стані.

Несуча здатність конструкцій будинку, в тому числі фундаментів, достатня для сприймання додаткових навантажень від надбудови.

Згідно з виконаними обмірами та перебірковими розрахунками виконана реконструкція будинку з надбудовою другого поверху не погіршила загального технічного стану основних несучих конструкцій існуючого будинку. Виявлені пошкодження мають давній характер і не виникли внаслідок понаднормативного навантаження існуючих несучих конструкцій.

Сарай у внутрішньому подвір`ї має, як для господарської будівлі, задовільний технічний стан, допустимий для подальшої безпечної його експлуатації, при умові виконання часткового ремонту (т.1 а.с.48-62).

Згідно висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №3180 складеного 10 жовтня 2008 року при будівництві самочинно надбудованого другого поверху будинку по АДРЕСА_6 не дотримано вимог, що зазначені в пункті 2.9 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»(висота приміщень другого поверху 2,45м. при мінімальній 2,50м.

Слідів руйнації на будівельних конструкціях першого поверху і на фундаменті будинку від проведення надбудови другого поверху експертом не виявлено. Тріщини, що наявні в оздоблювальному шарі, виникли внаслідок давності проведення поточного ремонту.

Самовільне будівництво надбудованого другого поверху не вплинуло на їх руйнацію.

Волосяні тріщини не відносяться до слідів руйнації будинку.

Згідно до Акту від 23.05.2009 року, складеного комісією представників ДП Аркада-сервіс» під час обстеження технічного стану будинку по АДРЕСА_3 встановлено, що будинок знаходиться в аварійному стані, потребує капітального ремонту, а тому необхідно виготовити проектну документацію.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 24 квітня 2013 року поділено в натурі житловий будинок АДРЕСА_6 між співвласниками відповідно до часток у праві власності та встановленого між ними порядку користування житловим будинком до Висновку експертизи № 020/12 від 28 травня 2012 року з врахування доповнень до висновку.

Виділено у власність ОСОБА_3 в натурі 5/6 частину житлового будинку АДРЕСА_6 , яку складають приміщення, що у Технічному паспорті від 19 січня 2010 року на жилий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_6 (Інвентаризаційна справа № 203), виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", позначені як:тамбур літ. а-1, позначений 1-7 - площею 4,4 кв.м;1-1- коридор, площею 2,5 кв.м.; 1-3 - житлова кімната, площею 16,5 кв.м. з врахуванням площі під піччю; 1-4 - житлова кімната, площею 15,0 кв.м. з врахуванням площі під піччю;;1-5 - кухня-їдальня, площею 10,3 кв.м. з врахуванням площі під піччю;-1-6 - сумісний санвузол, площею 2,4 кв.м; Всього загальної корисної площі - 46,7 кв.м.

Виділено у власність ОСОБА_7 в натурі 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_6 , яку складають приміщення, що у Технічному паспорті від 19 січня 2010 року на жилий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_6 , виданому Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", позначені як:-1-2 - житлова кімната, площею 10,5 кв.м.

Всього загальної корисної площі - 10,5 кв.м. Огорожу залишено у спільному користуванні сторін.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на житловий будинок АДРЕСА_6 .

Співвласнику ОСОБА_7 надано в користування земельну ділянку, в тому числі під забудовами площею 85 кв.м. згідно плану відведення, з геометричними розмірами по периметру за ходом годинникової стрілки в метрах від т.А: 3,35; 4,50; 3,51; 3,99; 0,75; 2,07; 1,19; 2,03; 2,73;7,20; 7,05; 22,80; 0,46 - див.зелений колір таблиці № 5 додатку до Висновку експертизи №020/12.

Надано в спільне користування ОСОБА_3 та ОСОБА_7 земельну ділянку площею 22,6 кв.м. з геометричними розмірами за ходом годинникової стрілки в метрах від т.Б: 15,85; 1,20; 3,70; 1,20; 2,52; 15,85; 1,15 згідно таблиці до Висновку експертизи № 020/12.

Також визначені реальні частки співвласників порядку користування земельною ділянкою, розподілу житлового будинку та господарських будівель по фактичному користуванню: ОСОБА_3 76/100 частин, ОСОБА_7 - 24/100 частин.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 61 років, про що зроблений актовий запис за №925 від 15 листопада 2013 року Залізничним відділом РАЦС.З заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору після смерті померлої ОСОБА_7 звернувся позивач ОСОБА_1

Сторонами не оспорювалось, що саме він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , став спадкоємцем майна померлої. Ухвалою суду він був визнаний правонаступником померлої .

Із спадкової справи вбачається, що позивач ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_7 на користь сина ОСОБА_1 .

Дійсно, за життя ОСОБА_7 не зареєструвала своє право власності на надбудову другого поверху спірного будинку за адресою АДРЕСА_6 , відповідно до вимог ст.182 ЦК України ому така не може бути предметом спадкування.

ОСОБА_7 за життя не була власником побудованої надбудови другого поверху в будинку АДРЕСА_6 , а була власником будівельних матеріалів, з яких надбудова складалась. Тому не входить до складу спадщини така надбудова та не може бути успадкована спадкоємцями.

Як розтлумачив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 7 Постанови „Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Помилковим є посилання позивачів на ст. 344 ЦК України є хибним з огляду на наступне.

Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Предметом же даного спору є визнання права власності на самочинне будівництво, позивачі ставлять питання на його узаконення. При визнанні ж права власності за набувальною давністю на розгляд суду ставиться питання на вже визнане право власності за певною особою.

При розгляді справи суд першої інстанції вірно врахував те, що позивачі не звертались в компетентні органи з питання узаконення самочинного будівництва, суду не надано відмови компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

З врахуванням зазначених обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.