ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Чернівці

Справа № 717/1779/18

Провадження №22-ц/822/475/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

секретар - Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за навчання, за апеляційною скаргою Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року, головуючий у І-й інстанції - Телешман О.В.,

встановив:

У грудні 2018 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання.

В обгрунтування позову вказував на те, що 17 липня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір про навчання № 3722л, згідно з пунктом 1 якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_1 за денною формою, освітньо - кваліфікаційним рівнем - спеціаліст, за спеціальністю лікувальна справа на медичному факультеті з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2019 року, а ОСОБА_2 як замовник, зобов`язалася своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором.

Зазначав, що 06 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та позивачем було підписано Додаткову угоду до договору про навчання №3722л від 17 липня 2013 року, відповідно до пункту 4.3 якої замовник вносить плату готівкою щосеместру (до 1 серпня та до 1 лютого) за навчання на наступному курсі в розмірі 11 575 грн.

Посилався на те, що відповідачем за отримання освітніх послуг було лише частково внесено оплату у сумі 6 945 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5196,62 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 4 630 грн, інфляційних втрат в розмірі 416,70 грн, 3% річних в розмірі 148,92 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь вищевказану заборгованість в рахунок відшкодування витрат на навчання та понесені судові витрати.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Вінницький національний медичний університет ім. М. І. Пирогова просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки жодна із сторін не заявляла клопотання про заміну або залучення іншого співвідповідача та звертає увагу на те, що і суд першої інстанції таких процесуальних дій не вчиняв, як і не вказав мотивів, згідно з якими він прийшов до такого висновку.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що на момент укладання договору про навчання ОСОБА_1 не мала повної цивільної дієздатності та не могла у відповідності до вимог ст. 32 ЦК України укладати з юридичними особами правочини, а тому такий договір був укладений з її матір`ю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити: рішення - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем в даній справі, оскільки між позивачем та відповідачем склалися правовідносини як між навчальним закладом та абітурієнтом, а не як між виконавцем та замовником по здійсненню навчання (наданню освітніх послуг).

Також суд дійшов висновку про те, що укладений договір про навчання не створив жодних обов`язків для ОСОБА_1 , оскільки вона не була стороною такого договору, а мала лише права щодо кредитора - позивача.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову.

У справі встановлено, що 17 липня 2013 року Вінницький національний медичний університет ім. М. І. Пирогова та ОСОБА_2 уклали договір про навчання № 3722л, згідно з пунктом 1 якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_1 за денною формою, за спеціальністю лікувальна справа на медичному факультеті з 01 вересня 2013 року по 01 липня 2019 року.

Згідно з пунктом 3.1 даного договору ОСОБА_2 , як замовник, зобов`язалася своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором.

06 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та позивачем було підписано Додаткову угоду до вищевказаного договору про навчання, відповідно до пункту 4.2 якої загальна вартість за надання освітніх послуг становить 81 025 грн, а згідно з пунктом 4.3 замовник вносить плату готівкою щосеместру (до 1 серпня та до 1 лютого) за навчання на наступному курсі в розмірі 11 575 грн.

На підставі наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова № 684 від 19 жовтня 2017 року відповідач була відрахована зі складу студентів у зв`язку з невиконанням навчального плану.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, Вінницький національний медичний університет ім. М. І. Пирогова обгрунтовував свої вимоги тим, що відповідачем за отримання освітніх послуг ( VII-й семестр) було лише частково внесено оплату у сумі 6 945 грн, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 5 195,62 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 4 630 грн., інфляційних втрат в розмірі 416,70 грн та 3% річних в розмірі 148,92 грн.

При цьому в позовній заяві позивачем було зазначено, що досудове врегулювання спору між ним та ОСОБА_1 проводилось, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом-вимогою № 01/10-1056 від 14 травня 2018 року до відповідача про зобов`язання боржника у семиденний строк від дня пред`явлення такої вимоги сплатити суму боргу в добровільному порядку.

Проте жодних дій на виконання вказаного листа відповідачем здійснено не було.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається зі змісту Додаткової угоди від 06 листопада 2016 року, вказана угода була укладена між Вінницьким національним медичним університетом ім. М. І. Пирогова та відповідачем ОСОБА_1 як виконавцем та замовником, що дає підстави вважати, що за виконання змінених умов, а саме пунктами 4.2, 4.3 даної додаткової угоди зобов`язань в частині оплати за надання навчальним закладом освітніх послуг з початку 2017 року, є відповідальною ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 , як помилково вважав суд першої інстанції. Дана угода стороною не оспорювалась.

При цьому колегія суддів не бере до уваги висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не мала повноважень на укладення та підписання вищевказаної додаткової угоди з тих підстав, що вона не була стороною первісного договору про навчання, оскільки, як встановлено судом та не заперечується і сторонами у справі, відповідач на момент укладення вказаного договору була неповнолітньою, а тому у відповідності до вимог статті 32 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення договору про навчання) не мала повноважень на вчинення такого правочину, що і стало підставою для укладення даного договору її законним представником.

Враховуючи те, що на момент укладення у 2016 році додаткової угоди ОСОБА_1 була уповноважена на вчинення такого правочину, підстав для залучення відповідачем або співвідповідача у даній справі ОСОБА_2 . колегією суддів не вбачається, оскільки пред`явленням Вінницьким національним медичним університетом ім. М. І. Пирогова позову про стягнення заборгованості за навчання права та інтереси ОСОБА_2 в даному випадку не порушуються.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належними та допустимим доказами доведено наявність договірних відносин з відповідачем з приводу надання освітніх послуг.

Витягом з наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова № 684 від 19 жовтня 2017 року підтверджується, що відповідач до занять у 7 семестрі 2017-2018 навчального року приступала, що свідчить про те, що навчальним закладом в повнім мірі виконано свої зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 освітніх послуг.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що свідчать про повне виконання зобов`язань за додатковою угодою в частині внесення плати за надання освітньої послуги, тобто у цій частині зобов`язання є невиконаним.

Наявність у ОСОБА_1 заборгованості за навчання за 2017-2018 навчальний рік в сумі 5195,62 грн, яка складається з основної суми боргу в розмірі 4 630 грн., інфляційних втрат в розмірі 416,70 грн, 3% річних в розмірі 148,92 грн, підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості від 07 вересня 2018 року, який відповідачем не спростовано.

Враховуючи те, що позивачем підтверджена наявність договірних відносин з відповідачем з приводу надання освітніх послуг, а також факт порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати цих послуг, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та необхідність стягнення з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова суми заборгованості за надання освітньої послуги у розмірі 5195 грн. 62 коп.

Відповідно до правил частини 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід змінити.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 762 грн та 2643 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова слід стягнути 4 405 грн (1 762 + 2643).

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова задовольнити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 березня 2019 року скасувати.

Позов Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова грошові кошти у розмірі 5 195 (п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 62 копійки у рахунок відшкодування витрат за період навчання.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницького національного медичного університету ім. М. І. Пирогова 4 405 (чотири тисячі чотириста п`ять) гривень у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна