Номер провадження: 22-ц/813/3962/19
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2019 року у складі судді Сегеди О.М.,

встановив:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, уточнивши який, просила суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2006 року та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви, тобто з 06 вересня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов обґрунтовано тим, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції у м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2006 року шлюб між сторонами був розірваний. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Позивач зазначає, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2006 року з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були стягнуті аліменти в розмірі 200,00 грн. щомісячно з 30 серпня 2006 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилалась, що на час звернення до суду вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці за доглядом за другою дитиною, 18 квітня 2015 року народження, тому аліменти в розмірі 200,00 грн., які були стягнути з відповідача за рішенням суду не достатні для нормального розвитку сина, який крім того потребує додаткових витрат у зв`язку з хворобою.

Посилаючись на ст. 182 СК України, якою встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила позов задовольнити.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_2 за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2006 року з 200 (двохсот) гривень 00 копійок до 1200 (однієї тисячі двохсот) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 06 вересня 2018 року до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішено питання судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач є працездатною людиною, тому він зобов`язаний сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи новий розмір аліментів в сумі 1200,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний розмір достатній для нормального забезпечення дитини, що зумовить рівність батьків у несенні їх обов`язку по утриманню дитини, прийняв до уваги вікову категорію дитини та її потреби.

Зазначене судове рішення оскаржує в апеляційному порядку відповідач ОСОБА_2 В скарзі з посиланням на порушення норм процесуального права та незастосування норм матеріального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині стягнутої суми аліментів, апелянт просить ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано, що ст. 192 СК України передбачено право особи на звернення до суду з позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів в разі зміни сімейного або матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось зі сторін. Проте, позивачем не доведено погіршення її матеріального становища чи погіршення стану здоров`я її або дитини. Посилання суду першої інстанції на наявність у позивача іншої малолітньої дитини ОСОБА_4 , що спричинило тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 . апелянт вважає безпідставним. Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на наявність в суді справи за його позовом до ОСОБА_1 про виключення його імені з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 .

Апелянт не погоджується з ухвалою суду від 15 листопада 2018 року про відмову у задоволенні його клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення спору про виключення його імені з актового запису.

Апелянт ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 16 жовтня 2004 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції у м. Одеси, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2006 року був розірваний.

В період шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається у 6-В (логопедичному) класі Одеської загальноосвітньої школи №77 I-III ступенів Одеської міської ради, що підтверджується довідкою від 10 жовтня 2018 року (а.с.48).

Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року регламентовано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно статей 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а за домовленістю між ними той із них, хто проживає окремо від дітей, може брати участь у їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, що також закріплено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Отже, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК України.

З матеріалів справи вбачається, що сімейний стан позивача змінився, у 2015 році в неї народилася дитина, ОСОБА_4

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір аліментів, який був стягнутий з відповідача на користь неповнолітнього сина не відповідає інтересам останнього, оскільки відповідно до вимог ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час звернення до суду складало 779,50 грн (1944,00 х 50%).

Прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв з 01 січня 2019 пo 30 червня 2019 року складає - 2027,00 грн., с 01 липня 2019 року пo 30 листопада 2019 року - 2118,00 грн., з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 2218,00 грн.

Таким чином, мінімальний розмір аліментів, який повинен сплачувати відповідач на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 1013,50 грн.

При цьому ОСОБА_2 доказів неспроможності щомісячної сплати визначеної судом суми аліментів до суду не надав.

Визначаючи новий розмір аліментів в сумі 1200,00 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний розмір достатній для нормального забезпечення дитини, що зумовить рівність батьків у несенні їх обов`язку по утриманню дитини, прийняв до уваги вікову категорію дитини та її потреби, відповідач є працездатною людиною, тому він зобов`язаний сплачувати щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, що наявність у позивача іншої малолітньої дитини ОСОБА_4 , що спричинило тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 не може вважатись доказом погіршення матеріального стану, є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_2 як на підставу скасування судового рішення на наявність в суді справи за його позовом до ОСОБА_1 про виключення його імені з актового запису про народження дитини ОСОБА_5 є безпідставними.

Доводи скарги, що суд першої інстанції порушив його право, відмовивши у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції зроблений вірний висновок, що зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, згідно ч. 2 ст. 252 ЦПК України, не допускається зупинення провадження у справі про стягнення аліментів з підстави наявності спору про батьківство (материнство), визначення місця проживання дитини, про участь одного з батьків або родичів у вихованні дитини, спілкуванні з дитиною є необґрунтованими, тому правових підстав для зупинення провадження у суду не було.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 06.06.2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець