РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2019 року місто Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Селинного М.С.

при секретарі - Баскаковій К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 2012 року він є пенсіонером за віком. Пенсія у розмірі 1938,66 грн є його єдиним доходом. Позивач вказує, що практично вся його пенсія витрачається на оплату комунальних послуг. Сума, що залишається, є меншою за прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. Додатково вказує, що він має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на що витрачає близько 1000 грн на місяць. Зазначає, що відповідач, який є його сином, ніякої допомоги йому не надає. З огляду на вказане, позивач просить суд стягувати з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з дати звернення до суду і довічно.

У судове засідання позивач подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути в його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила справу розглянути в її відсутність.

У зв`язку із цим, враховуючи письмові заяви позивача та представника відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 , вид.26.02.1971 року відділом РАГС міста Устилуг, Володимир-Волинського району Волинської області, актовий запис № 4).

Відповідно до ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Із змісту ст. 202 СК України вбачається, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків за наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина батьки матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатною, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Позивач є пенсіонером за віком (пенсійне посвідчення НОМЕР_2, видане 25.04.2012 року ПФУ), тобто є непрацездатною особою.

Як вбачається з довідки № 907, виданої 19.03.2019 року Володимир -Волинським відділом ПФУ, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком у розмірі 1938,66 грн на місяць.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року становить 1497 грн.

Відповідно до статті першої цього Закону, прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини першої статті 202 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він має хронічні захворювання; пенсія, яку він отримує, не забезпечує необхідного мінімуму проживання; кожен місяць купує високовартісні ліки, несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

При цьому, з доданих позивачем письмових доказів вбачається, що у квитанції про сплату комунальних послуг платником вказано не позивача, а іншу особу, фіскальні чеки не підтверджують придбання ліків саме позивачем та у зв`язку з наявними в нього захворюваннями.

Сама по собі наявність у позивача захворювань без підтвердження належними доказами потреби у матеріальній допомозі не є підставою для стягнення з відповідача аліментів.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги, підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 247, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.202 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя М.С. Селинний