КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/7661/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2317/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», третя особа: первинна профспілкова організація ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (надалі - ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 30 березня 2018 року наказом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року № 261-к його було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1, ч. 1, ст.40 КЗпП України.

Підтвердив, що йому була запропонована посада генерального продюсера телебачення та позивач погодився на переведення на таку вакантну посаду, проте, комісією відповідача прийнято рішення про невідповідність наявної у позивача кваліфікації до посади.

Позивач також зазначав, що має технічну освіту, високий рівень кваліфікації та досвід роботи головного продюсера, крім того, у нього відсутні будь-які догани за весь період роботи у відповідача, а тому вважає, що має переважне право на залишення на роботі перед іншими працівниками.

Вказував, що після отримання наказу про звільнення, позивач мав суттєві душевні хвилювання та страждання, пов`язані з розумінням незаконності і протиправності діянь відповідача та усвідомленням того, що внаслідок незаконних дій останнього потрібно шукати інші джерела існування та реалізації творчого потенціалу, адже позивач пропрацював у відповідача понад 15 років й багато працівників відповідача є близькими друзями позивача. Окрім цього, після отримання попередження про скорочення посади та незаконної відмови відповідача перевести позивача на посаду генерального продюсера телебачення, позивач відчув значні погіршення самопочуття, у зв`язку із чим звернувся до Клініки лазерної медицини, де відповідно до довідки від 28 лютого 2018 року йому було проведено операцію.

Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням уточнень, позивач просив :

визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року № 261-к про звільнення ОСОБА_1 ;

зобов`язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»;

зобов`язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу;

зобов`язати ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» виплатити ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та

стягнути з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» 35 200 грн. витрат на розгляд даної справи у суді.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при прийнятті рішення по суті справи суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам і твердженням позивача, що доводять факт відсутності у відповідача змін в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату. При цьому, позивач має дуже високий рівень кваліфікації та досвід роботи на запропонованій відповідачем посаді генерального продюсера, а отже твердження відповідача про невідповідність його кваліфікації посаді є необґрунтованим. Крім того, позивач був готовий розглянути пропозиції відповідача на зайнятті вакантних посад, проте в порушення вимог законодавства такі йому запропоновані не були.

Посилаючись на вказане та наявність правових підстав до задоволення позовних вимог у повному обсязі, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представників ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», які просили апеляційну скаргу відхилити, представника профспілки, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Як убачається з долученого до матеріалів справи протоколу № 32 засідання правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 21 грудня 2017 року, було затверджено нову структуру та штатний розпис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (а.с.15-18; 73-74 т.1).

На підставі вказаного протоколу 02 квітня 2018 року введено в дію нову структуру (а.с.75 т.1) та штатний розпис ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (а.с.76-77 т.1).

Вказані документи оформлені окремо, вони мають відповідні назву та гриф «Затверджено», відповідне посилання на номер та дату протоколу такого засідання, а також підписи відповідних посадових осіб ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». В свою чергу цивільне та трудове законодавство не передбачає право суду перевіряти доцільності скорочення, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників.

Пунктом 1.2 наказу № 469 від 21 грудня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» передбачено провести відповідно до вимог чинного законодавства вивільнення працівників філії у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, а саме скороченням штату та чисельності працівників (а.с.13-14; 78 т.1).

Листом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 05 січня 2018 року № 02-18/15-1 було надано філіям ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» перелік вакансій станом на 05 січня 2018 року у Центральній дирекції ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» та філіях ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (а.с.94 т.1).

Відповідно до подання ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 2.4-18/696 від 14 березня 2018 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці згідно рішення правління ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» протокол №32 від 21 січня 2018 року, наказу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 21 грудня 2017 року № 469, листа ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 05 січня 2018 року №02-18/15-1, посада виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», яку обіймав ОСОБА_1 , підлягає скороченню (а.с.101 т.1).

Встановлено, що 09 січня 2018 року відповідач видав наказ № 5 про створення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє звільнення з роботи (а.с.79 т.1).

Листом № 02-18/4569 від 27 грудня 2017 року ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» звернулась до Київської міської Профспілки працівників культури та первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» про проведення спільних консультацій щодо звільнення працівників за скороченням чисельності зі штату (а.с.80 т.1), на яких обговорювалось техніко-економічне обґрунтування рішення правління відповідача щодо змін в організації виробництва і праці ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (а.с.82-85 т.1).

З матеріалів справи убачається, що 09 січня 2018 року, позивача було персонально попереджено про наступне вивільнення, а також було надано перелік вакантних посад, серед яких він обрав для свого переведення посаду генерального продюсера телебачення (а.с.95 т.1).

Встановлено, що 06 березня 2018 року відбулось засідання комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню та попередження про майбутнє вивільнення з роботи. Обговорюючи можливість переведення ОСОБА_1 на посаду генерального продюсера телебачення, приймалось до уваги наявність у нього кваліфікації і продуктивності праці. На підставі відсутності відповідної кваліфікації, яка відповідає даній посаді, ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на посаду генерального продюсера телебачення (а.с.97-99 т.1).

14 березня 2018 року заступник виконавчого директора відповідача ОСОБА_2 звернулася до голови первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з поданням про надання згоди на звільнення позивача з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (а.с.101 т.1). 19 березня 2018 року на засіданні профкому був присутній ОСОБА_1 , й за результатом обговорення члени профкому дали згоду на звільнення позивача з займаної посади (а.с.102; 104 т.1).

Встановлено, що допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 пояснили, що позивач є фахівцем високого рівня, креативним майстром своєї справи. Вказане підтверджується нагородами, отриманими позивачем за період роботи у відповідача (а.с.31-33 т.1), що говорить про його високі професійні якості і продуктивність праці на займаній посаді.

30 березня 2018 року наказом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року №261-к позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.10-12 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що відповідач

при звільненні позивача з роботи дотримався положень трудового законодавства, при цьому останній був ознайомлений з усіма вакантними посадами, які були чи з`явились в ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в період проведення процедури вивільнення, а також обрання ним посади, яку він не може обіймати генеральний продюсер телебачення, у зв`язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посади та відмовою від інших запропонованих йому вакантних посад у ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України», про що він пояснив на засіданні профкому, які не відповідають спеціальності та кваліфікації, але передбачають роботу, яку ОСОБА_1 зміг би виконувати з урахуванням кваліфікації, досвіду роботи і стану здоров`я у порядку передбаченому ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, остільки вонисуперечить матеріалам справи.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року № 6-40цс15, від 01 липня 2015 року у справі №6-491цс15.

Згідно з матеріалами справи, 30 березня 2018 року відповідачем було винесено наказ №261-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого звільнено позивача з посади виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату та чисельності працівників) відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та у зв`язку із ознайомленням його з усіма вакантними посадами, які були чи з`явилися у відповідача в період проведення процедури вивільнення, обранням позивачем посади, яку він не може обіймати - генеральний продюсер телебачення, у зв`язку з невідповідністю наявної у нього кваліфікації до посади, яку він виявив бажання обіймати та бути переведеним, у порядку передбаченому ч.3 ст.49-2 КЗПП. України.

Підставою для видачі зазначеного наказу було попередження позивача про наступне звільнення від 09 січня 2018 року та рішення комісії для визначення переважного права на залишення на роботі працівників відповідача від 06 березня 2018 року, подання ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 14 березня 2018 року № 24/18/696 та згода профспілкового комітету на звільнення працівника (витяг з протоколу засідання Профкому первинної профспілкової організації ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 19 березня 2018 року № 1) (а.с.10-11 т.1).

Встановлено, що відповідачем наявні вакантні посади було запропоновано позивачу лише один раз протягом двомісячного терміну, а саме, 09 січня 2018 року під час попередження (а.с.95 т.1).

При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів пропонування позивачу інших вакантних посад, аніж відмови у переведенні на ту, яку він вказав, що згодний обійняти - посаду генерального продюсера телебачення, а тому суд прийшов до поспішного висновку, що відповідачем, як роботодавцем, було дотримано обов`язок щодо працевлаштування позивача.

Крім того, протягом всього часу розгляду справи в суді, відповідачем, як роботодавцем, не було подано до суду доказів виконання вимог ч. 1 ст. 42 КЗпП України при визначенні категорій працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, і при цьому відповідач не врахував стаж, досвід роботи та відсутність дисциплінарних стягнень позивача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. При цьому, при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишились на роботі і тих, які підлягають вивільненню. У процесі такого порівняльного аналізу враховуються таки обставини: наявність відповідної освіти, післядипломна освіта, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів та ін.

Районний суд, розглядаючи спір, належним чином не врахував пояснення допитаних судом у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які вказували, що позивач є фахівцем високого рівня, креативним майстром своєї справи. Вказане підтверджується нагородами, отриманими позивачем за період роботи у відповідача, що говорить про його високі професійні якості і продуктивність праці на займаній посаді.

За ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, в п.19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, з подальшими змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Районний суд не дослідив зміст витягу з протоколу засідання комісії для визначення переважного права залишення на роботі працівників, що підлягають переведенню, звільненню або попередженню про майбутнє вивільнення працівників від 06 березня 2018 року, відповідно до змісту якого комісією було прийнято рішення про відмову у звільненні ОСОБА_1 з повторним його ознайомленням з переліком вакантних посад, який оновлено та доповнено (а.с.97-99 т.1).

Між тим, як свідчать матеріали справи, позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, яких, як свідчать матеріали справи, станом на 15 березня 2018 року було більше 200 (а.с.27-40 т.2).

Окрім цього, з протоколу засідання профкому ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» № 1 від 19 березня 2018 року убачається, що під час засідання профкому ОСОБА_1 вказав на його бажання вивчити інші посади, які з`явилися у Компанії на час розгляду питання про дачу згоди на звільнення.

Проте, профком «Національна суспільна телерадіокомпанія України», не забезпечивши виконання адміністрацією Компанії положень трудового законодавства щодо ознайомлення ОСОБА_1 з усіма вакантними посадами на час вирішення питання про розірвання договору, при наявності висловленого ОСОБА_1 під час засідання профкому бажання ознайомитися з іншими посадами, прийняв рішення про задоволення подання адміністрації.

Судом апеляційної інстанції було витребувано у відповідача список вакантних посад на дату припинення з ОСОБА_1 трудових відносин.

Як свідчать пояснення ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції, після його ознайомлення зі списком вакантних посад, він міг би обійняти посади : директора департаменту технічного забезпечення, виконавчого продюсера спортивних програм, менеджера напрямку департаменту з виробництва, завідувача літературної редакції, головного режисера режисерсько-випускної групи Головної редакції програм іноземними мовами, виконавчого продюсера з організації регіонального мовлення (а.с.49 т.2).

Між тим, як убачається з матеріалів справи, до того ж підтверджено поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, вказані посади запропоновано ОСОБА_1 не було, зі списком вакантних посад на дату прийняття рішення про його звільнення, не ознайомлено.

Про допущені адміністрацією відповідача порушення, пов`язані з неповідомленням про вільні посади, не ознайомлення з переліком іншими вакантних посад, вказав ОСОБА_1 і на наказі про його звільнення (а.с.12 т.1).

Зазначені обставини також залишилися поза увагою суду та належної оцінки у рішенні.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, як ухвалене з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню.

Неповнота, допущена районним судом, усунута під час розгляду справи апеляційним судом, а тому колегія суддів приходить до висновку про ухвалення по справі нового рішення про задоволення позову.

У позові ОСОБА_1 , на підставі вимог зобов`язального права просив зобов`язати відповідача скасувати наказ та поновити його на роботі, що не узгоджується з положеннями трудового законодавства, а тому колегія суддів, не вважаючи виходом за межі позову, приходить до висновку про поновлення трудових прав позивача шляхом скасування наказу від 28 березня 2018 року №261-к про звільнення ОСОБА_1 й поновлення на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 30 березня 2018 року.

Відповідно до наявної у справі довідки про доходи № 370 від 30 жовтня 2018 року, заробітна плата ОСОБА_1 у січні 2018 року складала 49105 грн. 32 коп., з кількістю відпрацьованих робочих днів 22, а у лютому 2018 року - 45459 грн. 61 коп., з відпрацьованими 23 робочими днями (а.с.175 т.1).

На підставі вказаного, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 2101 грн. 44 коп. ((49105,32 +45459,61 ) : (22+23)).

За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 березня 2018 року по дату постановлення рішення судом апеляційної інстанції - 05 червня 2019 року, що становить 293 робочих дні й складає 615 722 грн. 55 коп. (2101,44*293).

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, то колегія суддів, виходячи з положень ст. 237-1 КЗпП України та обставин справи, приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування позивачу завданої моральної шкоди підлягають частковому задоволенню й з урахуванням обставин справи, тривалості та глибини душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, у сумі 3000 грн.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу у розмірі 35 200 грн.

При цьому, колегія суддів виходить з наявності у справі доказів понесення позивачем витрат в зазначеній сумі грошових коштів (а.с.140-144 т.1), а також відсутності заперечень за наведених підстав зі сторони представника відповідача.

Окрім цього, з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого згідно ч.4 Закону України «Про судовий збір» звільнений позивач, у сумі 7927 грн., який складається із 3170 грн. 80 коп. - за подання позовної заяви та 4756 грн. 20 коп. - за подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нової постанови.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, з ухваленням по справі нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 листопада 2018 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним наказ публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 28 березня 2018 року №261-к про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконавчого продюсера творчого об`єднання публіцистичних та соціальних програм публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» з 30 березня 2018 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, в сумі 615 722 грн. 55 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 35 200 грн. витрат на надання правничої допомоги.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь держави судовий збір, в сумі 7927 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: