Провадження № 2/243/511/2019
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2019 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
секретаря судового засідання Зубкова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником 1/3 частки кімнат гуртожитку будинку № 18 та № 20 в будинку № 47 по вул. Світлодарська ( колишня вул. Чубаря) в м. Словянську Донецької області. В листопаді 2014 року відповідач забрав своє майно і вибув із вищезазначеного житлового приміщення. Вказує на те, що ОСОБА_2 запевнив його, що після працевлаштування в іншому місці вирішить питання про відчуження належної йому 1/3 частки житла на користь своєї матері ОСОБА_3 та зніметься з реєстрації у зазначеному житловому приміщенні. В подальшому ОСОБА_2 на підставі договору дарування подарував належну йому 1/3 частку житлового приміщення своїй матері ОСОБА_3, але з реєстрації так і не знявся.
За наведених обставин, враховуючи, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні вже більш як чотири роки, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляє, а його реєстрація у вказаному житловому приміщенні яке належить позивачу, створює перешкоди в реалізації ним своїх прав як власником майна, він вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнатах №18 та №20 в будинку № 47 по вул. Світлодарській (колишня Чубаря) в м. Словянськ Донецької області.
Ухвалою суду від 18 січня 2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору була залучена ОСОБА_3 (а.с. 19-20).
Позивач ОСОБА_1А, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у підготовче судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити (а.с14).
Представник позивача - адвокат ОСОБА_4, яка діє на підставі ордеру серії ДН №056014 від 19 грудня 2018 року, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у підготовче судове засідання не зявилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора - ОСОБА_3, в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву, в якій вимоги визнає, просить їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі.
Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки за останньою відомою адресою місця проживання ОСОБА_2 зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджено відповіддю на запит суду, направлений у порядку ст. 187 ЦПК України. Однак відповідач у судове засідання не зявився, як не зявився і до поштового відділення для отримання судових повісток. У звязку із чим, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Однак ОСОБА_2, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не зявився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання не зявився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзивів, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди сторони позивачки, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів із постановленням заочного рішення.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази.
Згідно із свідоцтвом про право власності від 21 грудня 2010 року кімнати №18 та №20 в гуртожитку № 47 розташованому по вулиці Світлодарській(колишня Чубаря) належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам його родини- Ільчук ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних частках. Вказане свідоцтво видано згідно із розпорядженням Словянської міської ради № 517-р від 06 грудня 2010 року(а.с.5).
Згідно із витягом № 28591781 від 05 січня 2011 року про державну реєстрацію прав КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Словянськ право власності на кімнати №18 та №20 в будинку № 47 по вул. Світлодарській(колишня Чубаря) м. Словянська, Донецької області, зареєстровано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 на правах спільної часткової власності по 1/3 в рівних частках(а.с.6).
Згідно із договором дарування 1/3 частини кімнат №18 та 20 в гуртожитку від 24 травня 2018 року посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого у реєстрі за №1-309, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/3 частину кімнат в гуртожитку, що знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, місто Словянськ, вул. Світлодарська (колишня Чубаря), б.47 кімнати за №№ 18, 20(а.с.7-8).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121789602 сформованого 24 квітня 2018 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної власності 1/3 частки кімнат №18, 20 в гуртожитку розташованому в будинку № 47 по вул. Світлодарській( колишня Чубаря) у м. Словянську Донецької області(а.с.9).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 125096711 сформованого 24 травня 2018 року, ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної власності 1/3 частки кімнат №№18, 20 в будинку № 47 по вул. Світлодарській( колишня Чубаря) у м. Словянську Донецької області(а.с.10).
Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 121788927 сформованого 24 квітня 2018 року, ОСОБА_1А, належить на праві приватної спільної власності 1/3 частки кімнат №18, 20 в розташованих в будинку № 47 по вул. Світлодарській( колишня Чубаря) у м. Словянську Донецької області(а.с.10).
Згідно із довідкою КП "ЖЕК №1" №852 від 01 жовтня 2018 року з 13 квітня 1992 року та по теперішній час в кімнатах №18, 20 в будинку № 47 розташованому по вул. Світлодарській(колишня Чубаря) м. Словянська, Донецької області зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.12).
Згідно із актом № 573 від 05 жовтня 2018 року складеним комітетом мікрорайону»Центр-2» м. Словянськ, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 кімнати №№ 18,20 м. Словянськ, Донецької області, фактично з 01 грудня 2014 року проживає в Росії, особистих речей у вказаних кімнатах немає, про що свідчать свідки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8Д.(а.с.13).
За змістом ч.ч. 1,4 ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.
Згідно із ст..3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Аналіз згаданих норм житлового законодавства визначає поняття членів сімї власника житла, згідно із яким до них віднесено зокрема дітей власника житла. При цьому, згідно із нормами СК України, під поняттям «дитина» розуміється особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку(повноліття).
За таких обставин, можливо дійти висновку, що повнолітні син, дочка можуть бути членами сімї своїх батьків лише за умови спільного проживання та ведення спільного господарства.
Позивачем зазначається, що відповідач є його та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, сином.
Як видно із акту, підписаного керівником комітету мікрорайону «Центр-2», ОСОБА_2 не проживає у кімнатах №№ 18,20, по вул. Світлодарській, б.47, м. Словянська, Донецької області, фактично з 01 грудня 2014 року.
З огляду на викладене, слід дійти висновку, що відповідач як повнолітній син позивача та третьої особи перестав бути членом їх сімї починаючи з 01 грудня 2014 року, створивши тим самим відповідно до вимог ст..3 СК України, власну сімю.
Судом не встановлено будь-яких інших домовленостей між членами сімї родини ОСОБА_2 щодо місця проживання відповідача, саме як члена сімї.
Разом з тим, станом на 01 грудня 2014 року відповідач, переставши бути членом сімї позивача та третьої особи, продовжував бути співвласником кімнат №№ 18, 20, по вул. Світлодарській, б.47, м. Словянська на правах спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право власності(а.с.5).
Відповідно до договору дарування 1/3 частки кімнат №№ 18, 20, по вул. Світлодарській, б.47, м. Словянська, право власності відповідача на частку у спільному майні, а саме кімнат №№ 18, 20, по вул. Світлодарській, б.47, м. Словянська було припинене, однак відповідач з реєстрації не знявся.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст.391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником житлового будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.
Згідно зі ст.ст.379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом.
За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства(наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнат №№ 18, 20, по вул. Світлодарській, б.47, в м. Словянську Донецької області, у звязку з тим, що право власності на вказану квартиру належить позивачеві та третій особі, а відповідач при даруванні своєї частки в праві власності житла, втратив право користування спірним житлом.
Суд при цьому повторно наголошує на тому, що враховуючи ту обставину, що ОСОБА_2 залишив своє постійне місце проживання ще в 2014 році, то як повнолітній син, він перестав бути і членом сімї позивача та третьої особи.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору є співвласниками кімнат №№ 18, 20, по вул. Світлодарській, б.47, в м. Словянську Донецької області, в якій до теперішнього часу значаться зареєстрованим колишній інший співвласник цього житла - відповідач ОСОБА_2, який не є членом сімї позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та фактично у вказаному житловому приміщенні не проживає. Договірні відносини між позивачем та/або третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору як новими співвласниками та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні. Тому слід вважати, що у зв'язку із припиненням права спільної часткової власності на житло ОСОБА_2 у звязку із даруванням своєї частки майна, він втратив право користування цим житловим приміщенням.
Враховуючи, що відповідач добровільно знятися з реєстрації у вказаному житловому приміщенні відповідач не бажає, а його реєстрація створює перешкоди в реалізації позивачем своїх прав як власником майна, зважаючи на те, що третя особа проти задоволення позову не заперечувала, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Розвязуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.
За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с. 1).
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 319, 321, 391 ЦК України, ст..3 СК України, ч. 4 ст. 9, ст..64, ст.. 156 ЖК України, ст.ст. 4, 12, 14, 81,82, 89, ч. 4 ст. 223, 259, 263 265, 273, 280, 281 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнатах за №№18, 20 в будинку за № 47 по вул. Світлодарській( колишня Чубаря) у м. Словянську Донецької області.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3( колишня Чубаря), будинок № 47 кімнати №18, 20, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5( колишня Чубаря), будинок № 47 кімнати №18, 20, судовий збір в сумі - 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення законної сили не набуло.

Повний текст рішення складений 06 березня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич