Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 243/10495/15-ц

провадження № 61-21796св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Фонд державного майна України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року у складі судді Лаптєва М. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року у складі колегії суддів: Азевича В. Б., Гапонова А. В., Краснощокової Н. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» з 01 березня 2005 року по 27 серпня 2013 року. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 430,85 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 100,00 грн., а всього 32 672,65 грн. Виконавчий лист було направлено до виконавчої служби. У березні 2014 року від начальника державної виконавчої служби вона дізналася, що ухвалою господарського суду Донецької області ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 31 березня 2014 року від ліквідатора ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» отримала лист, в якому було зазначено, що продаж майна підприємства відбудеться на аукціоні у червні-липні 2014 року. З того часу пройшов рік, а виплат вона не отримала. Оскільки ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є державним підприємством, то відповідно до статті 619 ЦК України відповідач несе субсидіарну відповідальність за невиконання рішення суду від 01 жовтня 2015 року.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що правовідносини, які склалися між ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» та Фондом державного майна України, є правовідносинами засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргам підприємства, а підприємство не відповідає по боргам засновника.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано, що відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Оскільки рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року не виконується протягом тривалого часу, ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є державним підприємством, тому відповідно до статті 619 ЦК України, статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» саме Фонд державного майна України несе субсидіарну відповідальність за невиконання рішення суду від 01 жовтня 2015 року.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У запереченні на касаційну скаргу Фонд державного майна України зазначав, що виплата позивачу коштів на виконання судового рішення проводиться у порядку, визначеному статтею 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом», до трудових правовідносин не можуть застосовуватися норми статті 619 ЦК України

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 працювала на ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» в період часу з 01 березня 2005 року по 27 серпня 2013 року.

На час звільнення підприємство їй заборгувало 6 341,80 грн заробітної плати.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року з ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 6 341,80 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25 430,85 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 100,00 грн., а всього 32 672,65 грн.

Постановою Господарського суду Донецької області від 18 червня 2013 року ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу.

Засновником ДП «Український науково-дослідний інститут металургійного машинобудування» є держава в особі Фонду державного майна України.

За змістом частини першої статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 176 ЦК України Держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави дійти висновку про те, що стаття 176 ЦК України закріплює загальне правило про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов`язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК України передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (територіальні громади) не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень частини третьої статті 96 ЦК України.

При цьому згідно зі статями 1, 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. До повноваження Фонду державного майна України належить погодження мирових угод, планів санації і переліків ліквідаційних мас та змін і доповнень до них у справах про банкрутство господарських організацій з корпоративними правами держави понад 50 відсотків їх статутного капіталу, які перебувають у процесі приватизації.

За змістом частини другої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв`язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

У частині п`ятій статті 41 цього Закону зазначено, що під час здійснення своїх повноважень ліквідатор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою.

У разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями.

Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані тільки для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 45 вказаного Закону кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому, у першу чергу задовольняються: вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Таким чином суди, урахувавши наведені норми матеріального права та обставини справи, правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку відповідно до вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України2004 року та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування судами до спірних правовідносин статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не ґрунтуються на матеріалах справи з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

У частинах першій-третій статті 4 цього Закону зазначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Тобто, вказаним Законом визначена процедура виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства, і обов`язок забезпечення його виконання покладається на керівника відповідного органу державної виконавчої служби, який подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин судові рішення відповідають вимогам статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 рокущодо законності й обґрунтованості.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. М. Сімоненко А. А. Калараш А. О. Лесько Є. В. Петров С. П. Штелик