КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 759/4622/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Миколаєць І.Ю.

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.02.2012 у розмірі 106 314,39 грн. станом на 31.12.2016 та судові витрати у розмірі 1 600 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.02.2012 у розмірі 14 062,22 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на ухвалення рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що з моменту підписання особою анкети-заяви, між Банком та позичальником укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору. Зазначає, що банком виконано обов`язок щодо повідомлення позичальника про встановлення відсоткової ставки за кредитним договором в порядку, обумовленому договором приєднання, а нарахування позивачем відсотків проводиться саме в розмірі ставок, що вказані у виписці по рахунку.

Вказує, що судом застосовані строки позовної давності без відповідного клопотання відповідача.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6080/2019
ОСОБА_1 відзив у встановлений строк відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, однак в судове засідання не з`явися, про причини неявки суд не повідомив.

Судом було покладено обов`язок на ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслати відповідачу судову повістку-повідомлення про розгляд справи кур`єрською службою, однак остання не була вручена, повернувся конверт «некоректні дані отримувача». Відповідач про зміну місця проживання суд не повідомляв.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, та те, що суд здійснив усі можливі заходи для повідомлення відповідача про час та місце слухання справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що до стягнення підлягає заборгованість за тілом кредиту. Проценти підлягають стягненню лише за період з 10.02.2012 по 31.08.2014, оскільки далі відсоткова ставка нараховувалась в більшому розмірі, що суперечить Умовам та правилам надання банківських послуг, а пеня , враховуючи строки позовної давності в меншому розмірі. Відсутні підстави для стягнення штрафу.

З такими висновками суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмови у стягненні штрафу не оскаржується, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2012 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 у справі був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджує підпис у заяві.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно з п. 2.1.1.5.7 власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Позичальник належним чином умови укладеного договору не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31.12.2016 складає 106 314,39 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 8 401,31 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 88 087,76 грн., заборгованість за пенею та комісією - 4 286,54 грн., штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умови та правила надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 5 038,78 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.

Встановлено, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява 10.02.2012 разом з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджує підпис у заяві.

Підписавши договір, сторони підтвердили свої права та обов`язки за ним, погодились з усіма його умовами, у зв`язку з чим зобов`язані їх виконувати належним чином.

Разом з тим, колегія судді вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по процентам, пені не підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору встановлено, що він укладений 10.02.2012 на підставі якого видано кредитну картку строком на один рік до 10.02.2013 включно.

Доказів продовження строку дії договору та видачі нової картки відповідачу стороною позивача не надано.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що здійснювалася пролонгація строку дії кредитного договору та видавалися відповідачу нові картки.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини, що не заперечувалося позивачем.

Під час розгляду справи представник позивач наполягав на тому, що відповідні докази були надані в суд першої та апеляційної інстанції. Колегія суддів надала представнику позивача ознайомитися з матеріалами справи. Після чого представник позивача погодився з тим , що зазначені ним докази в матеріалах справи відсутні.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що у межах строку кредитування до 10.02.2013 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти та пеню.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом та пені, то після 10.02.2013 позивач не міг нараховувати такі проценти, пеню.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.12.2016 за договором б/н від 10.02.2012 вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» нараховані відсотки, пеня до 31.12.2016 поза межами дії кредиту.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наданий розрахунок Банку не може бути належним і допустимим доказом у справі, оскільки не містить відомостей, що б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків та пені позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем, та як наслідок не може бути взятий судом до уваги.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не в повному обсязі з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з порушенням норм матеріального права.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року в частині стягнення заборгованості по процентам та пені скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором по процентам та пені відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07.06.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова