ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3430/19 Справа № 188/1625/17 Суддя у 1-й інстанції - Бурда П. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С ТА Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обгрунтування позову позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 . На день смерті бабусі, їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 , виданого за розпорядженням № 98 від 22.03.2002 року голови Петропавлівської районної державної адміністрації, належала земельна ділянка площею 4,240 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, згідно якого належну їй земельну ділянку заповіла позивачу. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцями за законом на земельну ділянку є донька ОСОБА_2 та позивач. Позивач звертався до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,240 га, яка розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Однак оригінал державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 був втрачений, ще самою спадкоємицею ОСОБА_4 , а тому у ОСОБА_1 відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку (пай № НОМЕР_2) площею 4,240 гектари, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1 , виданого 25.03.2002 року за розпорядженням голови Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 98 від 22.03.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ПП№ 8328, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.41-42).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_3 зазначає, що він не приймав участі у справі, однак вважає, що порушені його майнові права на земельну ділянку та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального й процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову (а.с.134-142).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_4 була власником земельної ділянки (паю № НОМЕР_2) площею 4,240 га, розташованою на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданим 25.03.2002 року за розпорядженням № 98 від 22.03.2002 року голови Петропавлівської районної державної адміністрації (а.с.12) За життя ОСОБА_4 16.11.2006 року склала заповіт, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку позивачу, що підтверджується дублікатом заповіту, посвідченого 21.09.2017 року секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 280 (а.с. 10).

Родинний зв`язок відповідача та ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про народження відповідачки серії НОМЕР_4 , де ОСОБА_4 записана, як її мати (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 виданим 26.09.2017 року Першотравенським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 9).

Судом першої інстанції також було встановлено, що на дату смерті ОСОБА_4 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 проживав її онук - позивач по справі, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 28.09.2017 року, складеним депутатом Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Семенюк С.В. (а.с. 14) та копією паспорту, відповідно до якого позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4 зв.), тобто позивач прийняв спадщину після померлої ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Так, згідно зі 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (частина перша статті 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її.

Зі справи вбачається, що померлій ОСОБА_4 належала земельна ділянка (пай № НОМЕР_2 ) площею 4,240 га, розташованою на території Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданим 25.03.2002 року за розпорядженням № 98 від 22.03.2002 року голови Петропавлівської районної державної адміністрації, яку за життя вона заповіла позивачу, що підтверджується дублікатом заповіту, посвідченого 21.09.2017 року секретарем виконавчого комітету Лозівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстрованого в реєстрі за № 280. Після смерті ОСОБА_4 позивач, який з нею проживав та був зареєстрований, звернувся з заявою до нотаріальної контори, однак через відсутність правовстанавлюючого документу йому було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва.

Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Так, під час судового розгляду встановлено, що відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно робить неможливим оформлення ним спадщини в нотаріальному порядку. У зв`язку з наведеним, порушені права позивача ОСОБА_1 підлягають захисту саме в судовому порядку.

Встановивши конкретні обставини по справі, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд 1 інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, з яким повністю погоджується колегія суддів, оскільки висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права і зроблений з дотриманням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивач своєчасно не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отже її не прийняв. Однак колегія суддів вважає дане посилання безпідставним, оскільки з акту обстеження матеріально - побутових умов вбачається, що ОСОБА_1 з 2006 по 2007 роки проживав разом з ОСОБА_4 (а.с.14). Крім того, з копії паспорта позивача ОСОБА_1 вбачається, що він був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання спадкодавця (а.с.4 на звороті).

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і законом передбачено фактичне прийняття спадщини в разі якщо спадкоємець постійно проживав із спадкодавцем.

Також апелянт ОСОБА_3 зазначає, що позивач ОСОБА_1 відмовився від спадкового майна на його користь, що на його думку є також підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, тане твердження апелянта є хибним, оскільки в матеріалах справи хоча й наявна заява від 17.03.2008 року від імені ОСОБА_1 з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від належної йому спадщини на користь дядька ОСОБА_3 , але з цією заявою ОСОБА_1 звертався до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, а не до відповідного органу як того вимагають положення ст.1273 ЦК України (а.с.60).

Відповідно до ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з рішенням суду та особистого тлумачення апелянтом норм права та обставин справи. Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому його слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів наголошує, що подана 12.04.2019 року до Дніпровського апеляційного суду зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, на стадії перегляду судового рішення в суді апеляційної інстанції, не може бути прийнята до розгляду, оскільки відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач мав право пред`явити зустрічний позов в суді 1 інстанції у строк для подання відзиву.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: