Справа №538/1788/18
Провадження по справі №2/538/78/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області

У складі: головуючого-судді Бондарь В.А.

за участю секретаря судового засідання Горілей Л.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2, третя особа: Перша Лохвицька державна нотаріальна контора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом і в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.11.2018 року Лохвицьким районним судом Полтавської області винесено рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення зі зняттям з реєстраційного обліку, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивачка зазначає, що вона є співвласником квартири №4, яка знаходиться за адресою: Полтавська область м.Лохвиця, вул.Мічурінська (Федоряки), будинок №3, загальною площею 43,6 м?, житловою площею 33,2 м? на підставі рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2000 року. Відповідач ОСОБА_2 15.05.2018 року за заявою з реєстраційним номером 28196335 до державного реєстратора в особі виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області зареєстрував право власності на вищезазначену квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1259, виданого 08.09.1999 року Державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК ОСОБА_4, де зазначив, що він є єдиним власником даної квартири. Однак, рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2000 року, яке було залишено в силі ухвалою Полтавського обласного суду від 15.03.2001 року визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 30.08.1994 року та свідоцтво про право на спадщину, виданого на імя ОСОБА_5 та визнано право власності за ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (яка померла 18.09.2017 року) на вищезазначену квартиру в рівних долях. Таким чином це підтверджує той факт, що відповідач ОСОБА_2 знав про існування попередніх рішень і незважаючи на це надав до державного реєстратора завідомо неправдиві дані для реєстрації нерухомого майна , а саме свідоцтво про право на спадщину, не зазначивши той факт, що воно частково скасоване рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2000 року. Таким чином позивачка вважає, що це порушує її право власності на нерухоме майно, у звязку з чим заявлений даний позов.

Представник позивача та позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, дали показання аналогічні позову. Просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі..

Представник відповідача начальник відділу з питань державної реєстрації виконавчого комітету Лохвицької міської ради ОСОБА_8 у судовому засіданні позов визнала повністю та суду пояснила, що при державної реєстрації зазначеної квартири вона керувалася нормами ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач ОСОБА_2 надав реєстратору правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право на спадщину №1259 від 08.09.1999 року, виданого Державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК ОСОБА_4, на якому є відмітка ЛМБТІ, що право власності на зазначений вище обєкт нерухомості зареєстровано в реєстровій книзі №15 за реєстровим №3033. Також зазначила, що право власності на квартиру виникло і було зареєстровано до 2013 року, а державний реєстратор здійснив лише перереєстрацію до ДРРПнНМ. Пояснила, що нею як державним реєстратором було перевірено інформацію щодо реєстрації права власності на квартиру до 2013 року згідно вимог діючого законодавства, про існування рішення Лохвицького районного суду від 23.10.2000 року їй не було відомо, а тільки при надходження позовної заяви ОСОБА_1 їй стало про це відомо. Просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа Перша Лохвицька державна нотаріальна контора у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2000 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 і ОСОБА_6 про розірвання договору найму жилого приміщення та зустрічному позову ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання приватизації житла та свідоцтва про право на спадщину недійсним в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, позов ОСОБА_7 та ОСОБА_6 задоволено частково, визнано свідоцтво про право власності на квартиру №4, розташованої будинку 3 другого відділення радгоспу ім.Мічуріна в м.Лохвиця Полтавської області (квартири №4, яка знаходиться за адресою: Полтавська область м.Лохвиця, вул.Мічурінська (Федоряки), будинок №3) на імя ОСОБА_9 від 30.08.1994 року та свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру на імя ОСОБА_2 частково недійсними та визнано право власності в рівних долях на вказану квартиру за ОСОБА_2, ОСОБА_7 і ОСОБА_6, в останній частині позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було відмовлено.

Ухвалою від 15.03.2001 року Полтавського обласного суду касаційна скарга ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 23.10.2000 року залишено без змін.

Суд зазначає, що дане рішення суду першої та апеляційної інстанції оскаржені не було і воно є чинним.

На підставі заяви відповідача ОСОБА_2 від 15.05.2018 року сформовано ОСОБА_8 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з реєстраційним номером 28196335 та зареєстровано право приватної власності на вищезазначену квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1259, виданого 08.09.1999 року Державним нотаріусом Першої Лохвицької ДНК ОСОБА_4

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952 ІV (далі Закон № 1952) цей Закон регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1952 державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а державний реєстр речових прав на нерухоме - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про обєкти та субєктів цих прав.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону № 1952 державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1952 записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 44 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (далі Порядок), порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування рішення державного реєстратора та скасування записів Державного реєстру прав установлює Міністерство юстиції України

Згідно абзаців 1, 2, п. 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 року №3502/5, рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Згідно з п. 2.6 цього Порядку для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Відповідно до п. 44 Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Згідно п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, обставини позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76 - 81, 197, 200, 247, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 328, 391 ЦК України, ст. ст. 9, 12, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 20.01.2005р. №2375/ІV, п.41 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ від 07.02.2002 року №7/5, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2, третя особа: Перша Лохвицька державна нотаріальна контора про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер запису про право власності 26229892 щодо права приватної власності на квартиру № 4 за адресою: Полтавська область, місто Лохвиця, вулиця Мічурінська (Федоряки), будинок № 3, загальною площею 43, 6 кв.м, житлова площа 33,2 кв.м за єдиним власником ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий: В.А. Бондарь