Ухвала

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/23186/16-ц

провадження № 61-4041ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Валендюка Владислава Сергійовича про повернення банківських вкладів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року.

Оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені заявником підстави для поновлення цього строку визнані неповажними, ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року її залишено без руху та надано строк для усунення наявних у ній недоліків до 08 квітня 2019 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. ОСОБА_1 необхідно було навести інші підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, надавши належні та достатні докази на підтвердження поважності причин його пропуску. Заявникові роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали Верховного Суду від 07 березня 2019 року отримано представником заявника 19 березня 2019 року.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 березня 2019 року ОСОБА_2 , - представником ОСОБА_1, надіслано до суду касаційної інстанції заяву, у якій поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року обґрунтовано тим, що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують надіслання апеляційним судом ОСОБА_1 оскаржуваної постанови відповідно до вимог частини третьої статті 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Лише після звернення до Шевченківського районного суду міста Києва 18 лютого 2019 року він, як представник ОСОБА_1 , отримав копію вказаної постанови. Разом з тим, вказує, що за адресою, зазначеною в матеріалах справи як поштова, ОСОБА_1 ніколи не проживала, оскільки вона мешкає на тимчасово окупованій території України у м. Луганську. Зазначена поштова адреса позивача була адресою його тимчасового мешкання, однак він не мав повноважень отримувати рекомендовані листи, надіслані особисто ОСОБА_1 .

За змістом частини третьої статті 393 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

У рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, постанова Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року прийнята у відкритому судовому засіданні за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1, - ОСОБА_2 Позивач та її представник були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. 26 січня 2018 року вказане судове рішення було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відтак, з урахуванням положень частини першої статті 4 Закону України від 22 грудня 2005 року № 3262-IV«Про доступ до судових рішень», з цієї дати було відкритим для безоплатного цілодобового доступу, у зв`язку з чим заявник та її представник мали реальну можливість ознайомитися з його змістом та подати касаційну скаргу у розумні інтервали часу. Разом з тим, до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернулася лише у лютому 2019 року, тобто більше ніж через один рік після прийняття апеляційним судом постанови.

Заявникові та її представникові достеменно було відомо про розгляд у суді апеляційної інстанції їх апеляційної скарги у даній справі, однак ними не вживалися заходи, щоб дізнатись про стан цього судового провадження. Із заявою про видачу копії постанови Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року представник ОСОБА_1 звернувся лише у січні 2019 року.

Заявником не надано доказів вжиття нею своєчасних та належних мір для того, аби не пропустити строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року. Обставини, якими ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 обґрунтовує поважність причин пропуску процесуального строку, є такими, що не вказують на наявність дійсних істотних перешкод чи труднощів, підтверджених належними доказами, у зв`язку з якими вона звернулася з касаційною скаргою більше ніж через один рік після прийняття апеляційним судом постанови.

Доводи, зазначені ОСОБА_2 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження щодо відсутності документів, що підтверджують надіслання апеляційним судом ОСОБА_1 копії оскаржуваного судового рішення, є суперечливими, оскільки ним одночасно вказано про те, що в матеріалах справи наявний відповідний супровідний лист, з якого вбачається, що кореспонденція була надіслана їй на поштову адресу, зазначену нею ж як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

За правилами статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи те, що касаційну скаргу подано більше ніж через один рік після прийняття судом апеляційної інстанції постанови, а зазначені заявником причини пропуску строку свідчать про її бездіяльність і не зумовлені особливими і непереборними обставинами, вказані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження є неповажними, а тому суд не знаходить підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 08 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку Валендюка Владислава Сергійовича про повернення банківських вкладів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. О. Кузнєцов