КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури м. Києва, Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві про стягнення компенсації за немайнову шкоду ,-

у с т а н о в и в:

Позивач звернулась з вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідачів на її користь компенсацію за немайнову шкоду, завдану відповідачами невнесенням до ЄРДР заяви про злочин, імітацію проведення перевірки заяви про злочин, що унеможливлює притягнення до відповідальності винних осіб. Спричинену шкоду оцінює у розмірі 137 751 грн.. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що 20.01.2015 року вона звернулась до органів слідства з заявою про вчинення злочину, проте станом на 23.02.2018 року заява про злочин так і не внесена в ЄРДР.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що судом при вирішенні даного спору допущено порушення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Конституції, України,норм Цивільного кодексу та Кримінально-процесуального кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратурою м. Києва зазначено, що судом першої інстанції з`ясовано всі фактичні обставини справи та надано належну оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень,в зв`язку з чим рішення є законним,а підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши доповідь судді,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи, дослідивши її матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Суд, розглядаючи дану справу встановив, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення з боку службових осіб Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Прокуратурою міста Києва листом від 28.01.2015 №04/3-р повідомлено заявника про направлення в порядку ст.214 КПК України вказаного звернення до ГУ МВС України для перевірки викладених у зверненні доводів та прийняття рішення згідно з вимогами чинного кримінального процесуального законодавства. У подальшому, Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві листом від 27.03.2015 за № 54/М-471 повідомлено заявника про припинення перевірки за вказаними фактами, оскільки питання, порушені у зверненні ОСОБА_1 не відносяться до компетенції органів внутрішніх справ.

Згідно із ч. 1 ст. 216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування здійснюють слідчі органи внутрішніх справ (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції).

З матеріалів спарви вбачається, що позивача повідомлено про те, що заява щодо можливого вчинення кримінального правопорушення скерована до ГУ МВС України в м.Києві.

Статтями 303, 306 КПК України встановлено, що скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, які полягають у невнесенні відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Разом з тим, правом на оскарження бездіяльності прокурора, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, як це передбачено ст. 303 КПК України, позивач не скористалась.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що заяву ОСОБА_1 відповідачами розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства, їх дії (бездіяльність) у встановленому законом судовому порядку неправомірними визнано не було, а відтак відсутні підстави для відшкодування немайнової шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону,що регулює правовідносини,які виникли між сторонами, та обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді та вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтями 10, 60 ЦПК у редакції, чинній на момент пред`явлення позову та статтями 12,81 ЦПК в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі й щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не оскаржила в установленому законом порядку бездіяльність прокуратури м.Києва та Печерського РУГУ МВС в м. Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі її заяви про можливе вчинення кримінального правопорушення з боку службових осіб Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Викладені ОСОБА_1 у позовній заяві заперечування процесуальної діяльності відповідачів не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК.

Виходячи з позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 30.01.2019 року в справі №199/1478/17, навіть факт можливого існування ухвали суду про зобов`язання відповідачів внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 , не свідчив би про протиправність дій відповідачів та завдання моральної шкоди позивачу, ураховуючи, що таким чином права та інтереси позивача були б поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури та поліції процесуальними рішеннями не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

Оскільки судом не встановлено дій з боку відповідачів, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування їй моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК, колегія суддів вважає рішення постановлене в даній справі законним та обґрунтованим і підстави до його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук