ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3060/19 Справа № 205/2282/18 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного Договору № SAMDN7475 від 14.08.2008 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 2 200,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40% на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 21.01.2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 113 045,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 87 858,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 25 187,67 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 113 045,75 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто на його користь з в відповідача 113 045,75 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки "Універсальна", доказів укладення та виконання договору між сторонами, зарахування коштів та кредитну картку позичальника та видачу коштів готівкою. Крім того, апелянт зазначає, що наданий Банком Розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може бути доказом про отримання кредитних коштів та доказом погашення кредитних коштів. Також, апелянт зазначає, що Банком не надано належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме з цими Умовами ознайомлювався позичальник, підписуючи заяву. Апелянт зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги Банку та стягуючи на його користь з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 113 045,75 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності цих вимог..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 14.08.2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір № SAMDN7475, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 2200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,40 % на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого, станом на 21.01.2018 року за таким договором виникла заборгованість у загальному розмірі 113 045,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 87 858,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 25 187,67 грн..

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог Банку та стягненню на його користь з відповідача заборгованості в сумі 113 045,75 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 87 858,08 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 25 187,67 грн., оскільки відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Доводи апелянта в скарзі про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту видачі відповідачу кредитної картки "Універсальна", доказів укладення та виконання договору між сторонами, зарахування коштів на кредитну картку позичальника та видачу коштів готівкою, а також те, що наданий Банком Розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може бути доказом про отримання кредитних коштів та їх погашення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема виписками по рахункам, з яких вбачається активне користування кредитними коштами.

Твердження апелянта про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом, також є необґрунтованими, так як з наданого Банком розрахунку вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювалось погашення кредиту, а тому строк давності не є пропущеним.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Оскільки, відповідачем на спростування позовних вимог Банку не було надано належних і допустимих доказів, колегія суддів вважає доводи апелянта безпідставними, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений апелянтом судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко