РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9143/18

пр. № 2/759/1344/19

20 травня 2019 року Святошинський районний суд м. Києвау складі: головуючого судді Величко Т.О.,секретаря судового засідання Дудник В.В.,представник позивача Таболін О.С .розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 р. представник позивача звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання договору нікчемним, посилаючись на те, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 2706/0608/88- 242 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Позичальник отримав грошові кошти в сумі 215 890 ( двісті п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто ) дол. США із кінцевим терміном погашення 18 червня 2018 року, та зобов`язувався повернути Банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених Кредитним договором. Заборгованість Позичальника за Кредитним договором забезпечувалась:Іпотечним договором №2706/0608/88-242-Z-l, укладеним з ОСОБА_2 та посвідченим 18.06.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1 , Договором поруки №2706/0608/88-242-Р-1 від 18.06.2008, укладеним з ОСОБА_4 , Договором застави майнових прав №2706/0608/88-242-Z-2 від 18.06.2008, укладеним з ОСОБА_2 , предметом застави за яким є майнові права на грошові кошти (вклад). Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим № 1306, 1307, права вимоги ВАТ «Сведбанк» за Кредитним договором ОСОБА_2 та договорами які забезпечують його виконання відступлено на користь АТ «Дельта Банк».

Представник позивача зазначив, що 13.03.2014 Кредитним комітетом Банку було прийнято рішення, закріплене Протоколом №14/52-3, про розірвання Договорів іпотеки та відступлення прав вимоги за Кредитним договором. В зв`язку з цим, Банком було укладено Договір від 12.05.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим №3433 про розірвання Іпотечного договору №2706/0608/88-242-Z-l, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого 18.06.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774 (надалі разом - Договір про розірвання).

15.05.2014 між Банком та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (надалі - Новий кредитор) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимогиза Кредитним договором (надалі - Договір відступлення). Згідно цього Договору відступлення, Банк передав, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняло належні Банку права вимоги за Кредитним договором в сумі 93 565,39 дол. США, що становило 1 100 752,00 грн. (за курсом НБУ на дату укладення Договору відступлення). Згідно п. 1.1. Договору відступлення, ціна відступлення права вимоги становила 5 000,00 грн., яку ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зобов`язалось сплатити протягом 5 робочих днів з дати підписання Договору відступлення. Ціна відступлення була сплачена Банку Новим кредитором ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» 15.05.2014 з рахунку в АТ «УкрСиббанк» згідно платіжного документу №530. В той же день, 15.05.2014, між сторонами Договору відступлення було укладено Акт приймання-передачі прав вимоги, відповідно до якого Новому кредитору були передані Кредитний договір та інші документи, що підтверджують видачу кредиту позичальнику.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

В судове засідання відповідач належним чином повідомлений не з"явився, заяв про поважні причини неявки до суду не подав, уповноваженого представника не направив, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачу у порядку ст. 280 ЦПК України.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 2706/0608/88- 242 із змінами та доповненнями, відповідно до умов якого Позичальник отримав грошові кошти в сумі 215 890 ( двісті п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто ) дол. США із кінцевим терміном погашення 18 червня 2018 року, та зобов`язувався повернути Банку кредит і сплатити проценти за його користування у розмірі та порядку визначених Кредитним договором.

Судом встановлено, що заборгованість Позичальника за Кредитним договором забезпечувалась:Іпотечним договором №2706/0608/88-242-Z-l, укладеним з ОСОБА_2 та посвідченим 18.06.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. за реєстровим №1774, предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_1 ; Договором поруки №2706/0608/88-242-Р-1 від 18.06.2008, укладеним з ОСОБА_4 ; Договором застави майнових прав №2706/0608/88-242-Z-2 від 18.06.2008, укладеним з ОСОБА_2 , предметом застави за яким є майнові права на грошові кошти (вклад);

Судом встановлено, що12.05.2014 року між ПАТ "ДельтаБанк" та ОСОБА_2 укладено Догорів розірвання Іпотечного Договору №2706/0608/88-242-Z-1.

Судом встаноалено, що позивач не довів,що у уповноваженої особи ПАТ "Дельта Банк" були відсутні повноваження на укладення Договру про розірвання розірвання Іпотечного Договору №2706/0608/88-242-Z-1.

Судом встановлено, що позивач не довів належними доказами, що у відповідача на час укладення Договру про розірвання розірвання Іпотечного Договору №2706/0608/88-242-Z-1, була начявна заборгованістьза кредитним договором № 2706/0608/88- 242.

Судом встановлено, що згідно Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим № 1306, 1307, права вимоги ВАТ «Сведбанк» за Кредитним договором ОСОБА_2 та договорами які забезпечують його виконання відступлено на користь АТ «Дельта Банк».

Судом встановлено що між ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк " 18.06.2008 року укладено Іпотечний договір № 2706/0608/88-Z|-1 та 14.05.2014 року Договір розірвання Іпотечного договру № 2706/0608/88-Z|-1 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.Ю. за реєстровим номером №1774 ( а.с..19-20,35-36).

Судом встановлено, що 25.05.2014 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами ( а.с.22-33).

Судом встановлено, що після розірвання Іпотечного договру № 2706/0608/88-Z|-1 14.05.2014 року, ПАТ "Дельта Банк" уклав з ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 15.05.2014 року договір купівлі продажду прав вимоги, тобто після укладення Договір розірвання Іпотечного договру № 2706/0608/88-Z|-1 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.Ю. за реєстровим номером №1774, що було волею учасників такого договору.

Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів та не повідомив про підстави звільнення від доказування, а саме що ПАТ "Дельта Банк" продав, а ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 15.05.2014 року придбав право вимоги за Кредитним договором № 2706/0608/88- 242 із змінами та доповненнями від 18.06.2008року (а.с.16-70), за Іпотечним договором № 2706/0608/88-Z|-1 від 18.06.2008 року.

Судом встанволено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 2 березня 2015р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», згідно з яким з 3 березня 2015р. запроваджена тимчасова адміністрація та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», згідно постанови Правління Національного банку України від 2 жовтня 2015р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 жовтня 2015р. прийняте рішення № 181 «Про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В., строком на 2 роки з 5 жовтня 2015р. до 4 жовтня 2017р. включно. Публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулася 08.10.2015 в газеті «Голос Україна» № 187 (6191).

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від

20 Так, відповідно до статті 77 Закону «Про банку і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку, набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»№4452-VI від 23.02.2012, який набрав чинності 21.09.2012 (далі - Закон). Даний Закон_є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під частимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин усфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з частиною третьою ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно- правовими актами Фонду та Національного банку України.

Відповідно до частини восьмої Перехідних Положень зазначеного Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, здійснює повноваження управління банку.

Відповідно п. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі отримання повідомлення уповноваженої особиФонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що позов не довоедений та задоволенню не підлягає, оскільки між ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк " 18.06.2008 року укладено Кредитний догорів № 2706/0608/88-Z та Іпотечний договір № 2706/0608/88-Z|-1. 14.05.2014 року між ними укладено Договір розірвання Іпотечного договру № 2706/0608/88-Z|-1 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Голубничою О.Ю. за реєстровим номером №1774 , що 25.05.2014 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами , якими докази не налано, публікація відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулася 08.10.2015 в газеті «Голос Україна» № 187 (6191), тобто через 1 рік та 6 міс, після розірвання Договору Іпотеки, а Позивач придбав права та обов"язки за кредитними договорами, якими суду не доведено,15.05.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

А тому враховуючи вустановлені судом обставини, у задоволенні позову, слід відмовити у зв"язку із недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3,4,10-13,73-81,141,259,263-268,280,354 ЦПК України, ст.ст.203-215 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів з часу проголошення.

Рішення суму може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення.

Суддя Т.О. Величко