КИЇВСЬКИЙАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Шереметьєва Л.А.
Апеляційне провадження №22ц/824/9255/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М. , Савченка С.І.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними та стягнення коштів .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

В с т а н о в и л а :

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у травні 2014 року він звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням балкону в належній йому квартирі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року була призначена експертиза, проведення якої було доручено відповідачу.

Витрати на оплату вартості експертизи було покладено на нього.

Відповідно до виставленого рахунку № 3216/15-43 від 01 липня 2015 року ним було сплачено 4 915, 20 грн, з розрахунком вартості однієї експертної години в розмірі 76, 80 грн і тривалістю роботи в 64 години.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року йому було відмовлено в задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 130, 50 грн. з кожного, в рахунок відшкодування моральної шкоди по 25,00 грн. з кожного, витрати за проведення експертизи по 128,29 грн. з кожного та судовий збір по 255,78 грн. з кожного. В решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишено без змін.

ОСОБА_1 05 квітня 2017 року звернувся до відповідача із заявою про повернення різниці вартості сплаченої ним експертизи в розмірі 4 915, 20 грн. та стягнутої вартості на його користь з відповідачів відповідно до рішення суду в розмірі 256, 57 грн, яка складає 4 658, 63 грн.

Завищена вартість експертизи, сплачена ним, завдала йому реальних збитків, якими є різниця між сплаченою ним сумою та визначеною рішенням суду, а також понесених витрат на сплату судового збору при апеляційному та касаційному оскарженні судових рішень.

Листом від 05 травня 2017 року № 07/01-13/5859-17 відповідач відмовив йому в задоволенні заяви про повернення зайво сплаченої суми експертизи.

З урахуванням заяви від 05 квітня 2019 року ( а.с. 108) про збільшення позовних вимог, позивач просив визнати дії відповідача щодо неповернення зайво сплачених коштів за проведення експертизи незаконними, стягнути з відповідача 4 658, 63 грн за проведення судової експертизи, яка розглядалася за його позовом Голосіївським районним судом м. Києва, а також 320 грн судового збору, сплаченого при подачі апеляційної скарги, та 320 грн за подачу касаційної скарги.

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що 05 червня 2016 року на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від Голосіївського районного суду м. Києва надійшла ухвала від 11 березня 2015 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 752/8133/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

При проведенні дослідження були використанні необхідні нормативні акти, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література.

Дослідження проводилося методом зіставлення даних візуально-інструментального обстеження і наданої технічної документації з вимогами нормативних документів, чинних на території України та розрахунковим методом.

За результатами проведеного дослідження, на яке було витрачено 64 експертгодини, був складений висновок експерта від 19 лютого 2016 року № 9928/15-43.

Калькуляція витрат на проведення експертизи: категорія складності - середня (76,80 гр. за 1 експертгодину), витрачено експерт годин - 64; вартість експертизи складає 4 915, 20 грн.

Кількість експертгодин, витрачених на проведення вказаної експертизи, відповідає у зазначеній у рахунку на оплату.

Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року встановлено, що за проведення експертизи позивачем сплачено 4 915, 20 грн.

Розмір задоволених позовних вимог від заявленої ціни складає 5, 22 %.

Таким чином, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на проведення експертизи пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 256, 57 грн.

Тобто, судом підтверджено, що фактична вартість експертизи склала 4 915, 20 грн, а відповідні судові витрати були розподілені відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 20 вересня 2016 року).

Крім того, у відзиві зазначено, що судовий експерт не має права оцінювати доцільність чи недоцільність обсягу вирішення питань, поставлених в ухвалі суду про призначення експертизи.

Натомість, відповідно до п. 1.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень визначення способу проведення експертизи належить до компетенції експерта.

Виходячи з цього, просив у позові відмовити.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив рішення скасувати, та вимоги задовольнити в повному обсязі. В апеляційній скарзі зазначав, що суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону .

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 08 серпня 2019 року, 10 вересня 2019 року, 15 жовтня 2019 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження.

Незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний, зокрема, провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Згідно зі ст. 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України у цивільних і господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Проведення інших експертних досліджень і обстежень державними спеціалізованими установами здійснюється за рахунок замовника.

Як встановлено судом першої інстанції , у травні 2014 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 березня 2015 року була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Витрати на оплату вартості експертизи ухвалою суду було покладено на позивача.

З висновку експерта № 9928/15-43 від 19 лютого 2016 року вбачається, що проведення експертизи було доручено судовому експерту Лисаку О.С.( а.с. 116-138)

Постановою Кабінету Міністрів України № 710 від 01 липня 1996 року «Про затвердження Інструкції про порядок і розміри відшкодування витрат та виплати винагороди особам, що викликаються до органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду або до органів, у провадженні яких перебувають справи про адміністративні правопорушення, та виплати державним науково-дослідним установам судової експертизи за виконання їх працівниками функцій експертів і спеціалістів» та наказом Міністерства юстиції України №299/5 від 02 березня 2015 року «Про встановлення нормативної вартості однієї експертогодини у 2015 році» було визначено вартість проведення експертиз.

Представник відповідача зазначав, що судова експертиза проводилася з застосуванням відповідної методики та даних нормативних актів, де враховувалася категорія складності судової експертизи-середня, вартість якої складає 76, 80 грн. за 1 експертгодину.

З урахуванням кількості затрачених годин для проведення дослідження - 64, вартість експертизи склала 4 915, 20 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 травня 2016 року було скасоване, ухвалене нове, яким позов задоволено частково т(а.с. 103-104).

Стягнуто з двох відповідачів за позовом на користь позивача по 130, 50 грн. матеріальної шкоди, по 25,00 грн моральної шкоди.

Крім того, був проведений розподіл судових витрат, стягнуто з кожного відповідача на користь позивача по 25 грн відшкодування моральної шкоди , по 128,29 грн витрати на проведення експертизи та по 255,78 грн судового збору.

При ухваленні рішення та розподілі судових витрат суд не обговорював питання вартості експертизи,а лише встановив розмір сплачених коштів позивачем за її проведення в розмірі 4 915, 20 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України /чинній на момент виникнення спірних правовідносин/стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З рішення суду вбачається, що розмір задоволених позовних вимог позивача від заявленої ціни позову складає 5,22%, а тому, відповідно до ст.88 ЦПК України, судом був проведений розподіл судових витрат та стягнуто з відповідачів на користь позивача 256,57 грн. вартості експертизи, тобто пропорційно розміру задоволених вимог позивача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 грудня 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 вересня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до п. 45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК України .

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" встановлено граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

На думку позивача судовим рішенням встановлений факт вартості проведеної експертизи в розмірі 256, 57 гр.

Разом з тим, ні до заяви, ні до апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не додано належних і допустимих доказів на підтвердження доводів позивача щодо критеріїв, з яких виходив позивач, що вартість експертизи значно менше, ніж встановлена експертом , і йому слід відшкодувати кошти сплачені на його думку надміру. У позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач послався лише на приведену в рішенні суду суму, вважаючи її сумою, яку він мав сплатити за проведення експертизи.

Доводи позивача щодо порушень з боку експерта суду при розподілі судових витрат, вище приведених нормативних актів у частині визначення вартості експертизи, є безпідставними , висновків суду першої інстанції не спростовують .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на положення ст.22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Суд першої інстанції вірно встановив , що понесені позивачем витрати, викликані зверненням до суду для захисту порушеного права, не відшкодовані йому в порядку цивільного процесуального законодавства, яке регулює порядок розподілу судових витрат під час ухвалення рішення суду, не можуть вважатися збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки не є втратами, яких він зазнав або які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, захисту у судовому порядку підлягає порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.11 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного вище, висновок суду першої інстанції, що діями відповідача права позивача порушені не були, а тому відсутні підстави для задоволення позову, є таким, що ґрунтується на вимогах законодавства .

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону, і не спростовують висновку суду про відсутність порушеного права позивача .

Постановляючи рішення суд вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України перевіряючи під час розгляду справи в апеляційному порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення .

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України , колегія суддів ,-

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 22 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді