Справа № 450/279/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/1529/18 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю представника апелянта Жарського Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Кукси Д.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг та стягнення коштів з депозиту, -

в с т а н о в и л а:

03 лютого 2016 року позивач звернуся до суду із цивільним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за депозитним договором, в якому, з врахування уточненених позовних вимог, просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», , на його користь суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 390 761, 25 грн. (триста дев`яносто тисяч сімсот шістдесят одну гривню, 25 коп.), що складається із 311 550, 53 грн. (триста одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 53 коп.) сума вкладу із відсотками, 16116, 88 грн. (шістнадцять тисяч сто шістнадцять гривень 88 коп.) - 3% річних, 63093, 84 грн. (шістдесят три тисячі дев`яносто три гривні, 84 коп.) - інфляційні втрати.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 18 квітня 2013 року, між ним та відповідачем, був укладений депозитний договір, який оформлений заявою № SAMDN3784 на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 місяців». Сума вкладу становила 200 000, 00 грн. строк вкладу - 365 днів до 18.04.2014 року включно та визначено 18 % річних (процентна ставка на дату здійснення вкладу). У той самий день він відкрив рахунок по вкладу за № НОМЕР_1 , на який він через касу Головного Феодосійського відділення КРУ «Приватбанк» вніс грошові кошти у розмірі 200 000, 00 грн. На підтвердження отримання від позивача грошових коштів, останньому було надано чек (квитанція).

Станом на 11.05.2014 року на його рахунку було 235 505, 78 грн., що підтверджується довідкою № 4036854 від 11.05.2014 року, виданої Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «Приватбанк». Зважаючи на окупацію Криму, він із сім`єю змушений був переїхати, та тепер мешкає в АДРЕСА_1 . Вказує що звертався до відповідача про повернення грошових коштів, але той надавав формальні листи, і вказував на неможливість повернення грошових коштів у зв`язку із припиненням діяльності відділень банку на окупованій території.

Наголошує, що листом від 16 травня 2016 року він повідомив відповідача про своє бажання розірвати договір на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.» та просив повернути йому суму коштів і відсотків по вкладу у будь-якому відділені ПАТ КБ «Приватбанку» у Львові. Таку заяву відповідач отримав 19 травня 2016 року, тому вважає, що 24 травня 2016 року є датою розірвання договору № SAMDN3784 від 18.04.2013 року.

Вказує, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання на 630 днів. ПАТ КБ «Приватбанк» не виконав належним чином свої зобов`язання щодо повернення належного йому вкладу разом із нарахованими відсотками згідно умов договору, що є порушенням вимог чинного законодавства, умов укладених договорів та йог законних прав. Спір в добровільному порядку не вирішено. Просить стягнути з відповідача на виконання умов укладеного між ним і відповідачем договору суму вказаного депозитного вкладу, нараховані відсотки та штрафні санкції.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) на користь ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) суму заборгованості за депозитним вкладом у розмірі 390 761, 25 грн. (триста дев`яносто тисяч сімсот шістдесят одну гривню, 25 коп.), що складається із 311 550, 53 грн. (триста одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень 53 коп.) сума вкладу із відсотками, 16 116, 88 грн. (шістнадцять тисяч сто шістнадцять гривень, 88 коп.) - 3% річних, 63 093, 84 грн. (шістдесят три тисячі дев`яносто три гривні, 84 коп.) - інфляційні витрати.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) в дохід держави судовий збір в розмірі 3 907, 61 грн. (три тисячі дев`ятсот сім грн. 61 коп.).

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 року оскаржив відповідач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач у справі подав висновок експертного дослідження № 3381 в процесі розгляду справи по суті та в порушення вимог чинного процесуального законодавства не надав та не надіслав заздалегідь відповідачу копію такого документа, чим позбавив відповідача права на ознайомлення з висновком, на підготовку та надання суду своїх пояснень з цього питання. Вважає, що зазначений висновок був прийнятий судом з порушенням процесуального порядку долучення письмових доказів у справі. Звертає увагу на те, що суд встановив, що у позивача відсутній оригінал квитанції на підтвердження внесення грошових коштів у розмірі 200 000 грн. на свій рахунок. Стверджує, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд послався на доказ у справі, який надав позивач - копію Довідки (Справка - мовою оригіналу) № 4036854 від 11.05.2014 року. Вважає, що зазначена довідка не може бути взята до уваги суду як доказ, оскільки така не завірена належним чином, не містить «мокрої» печатки банку та підпису посадової особи, яка повинна засвідчити справжність викладеної в ній інформації. Посилається також і на те, що в довідці відсутній повний номер рахунку, а це не може підтверджувати ідентифікування та співпадіння з депозитним рахунком, на який посилався позивач. Стверджує, що позивачем не було доведено жодним належним доказом факт внесення коштів на рахунок та факт наявності коштів на депозитному рахунку на час звернення до суду з позовом. Вважає, що позивач повинен довести факт знаходження коштів на рахунках саме на момент звернення позивача до суду із позовом, оскільки кошти, які розміщувалися вкладником (у випадку підтвердження такого факту) на рахунку ще у 2013 році, могли бути зняті позивачем до моменту окупації АРК.

Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідно до Заяви № SAMDN63784 на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» від 18.04.2013 року ОСОБА_1 , надалі «Клієнт», діючи добровільно, просить оформити в ПАТ КБ «Приватбанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 200 000,00 грн., валюта вкладу - UAH, строк вкладу 365 днів до 18.04.2014 року включно. Процентна ставка на дату оформлення вкладу - 18 %, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, мінімальний строк вкладу - 6 місяців. Особистий рахунок по вкладу НОМЕР_1 та номер рахунку для зарахування відсотків по вкладу: НОМЕР_1. На даній заяві міститься печатка синього кольору із найменуванням Філії Кримське Регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк» МФО 384436 ОСОБА_4

Пункт 5 заяви на оформлення вкладу № SAMDN3784 від 18.04.2013 року передбачає право позивача та відповідача достроково розірвати договір, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання.

На підтвердження внесення грошових коштів у розмірі 200 000, 00 грн. на зазначений вище рахунок, який був відкритий для ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» в матеріалах справи є копія квитанції з ПАТ КБ «Приватбанк» від 18 квітня 2013 року.

Оригінали квитанції від 18 квітня 2013 року та Заяви № SAMDN63784 на оформлення вкладу «Депозит плюс на 12 місяців» від 18.04.2013 року оглянуті в суді апеляційної інстанції.

Через нечітке зображення на цій квитанції, позивачем було надано висновок № 3381 експертного дослідження реквізитів чеків/квитанцій/до заяв № SAMDN20171 та № SAMDN63784 на оформлення вкладів «Депозит плюс на 12 міс», який був наданий експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Качмар Т.В. 20.07.2017 року.

Відповідно до вказаного висновку, експерт зміг повністю відновити текст на квитанції. Із відновленого тексту вбачається, що на звороті квитанції міститься найменування Приватбанк із власним логотипом та з інформацією про послуги банку. На лицевій стороні квитанції міститься друкований текст, наступного змісту: «Відкрийте депозит у найкращому депозитному банку України! Вигідні умови розміщення: 19 % річних в гривні, 10 % в доларах, 8 % в євро, 9 % в рублях. ВНЕСЕННЯ НА РАХУНОК. КВИТАНЦІЯ № 3. ОСОБА_1 НОМЕР_1 Сума: 200 000.00 UAH », що квитанція від 18.04.2013 року, Платник: ОСОБА_1 . Призн.платежу: до вкладу договор SAMDN63784. Підпис касира _ ПІБ ОСОБА_3 . ЕЦП: AGR/або 6/48358.

На підтвердження наявності банківського рахунку ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк», останній надав довідку № 4036854 від 11.05.2014 року з якої вбачається, що станом на 11.05.2014 року на зазначеному рахунку було 235 505, 78 грн. На довідці міститься факсимільний підпис начальника департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» Черного А.В.

16 травня 2016 року, позивач своїм листом повідомив відповідача про своє бажання розірвати договір на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 12 міс.» та просив повернути йому суму коштів і відсотків по вкладу у будь-якому відділені ПАТ КБ «Приватбанку» у Львові, яку відповідач отримав 20 травня 2016 року.

Позивач вважає, що 24 травня 2016 року є датою розірвання договору № SAMDN3784 від 18.04.2013 року.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаям ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом.

Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта.

У постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року (№ 6-17цс12) міститься правовий висновок про те, що відповідні юридичні факти - відсутність банківських рахунків, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, - слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу.

Враховуючи викладене та надані ОСОБА_1 : копія заяви від 18 квітня 2013 року № SAMDN3784, складена у простій письмовій формі, підписана від імені банку повноважною особою та клієнтом, яка містить усі умови, необхідні для договору даного виду (розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, строк дії договору); копіяквитанції з ПАТ КБ «Приватбанк» № 3 від 18.04.2013 року та висновок за № 3381 експертного дослідження реквізитів чеків/квитанцій/до заяв № SAMDN20171 та № SAMDN63784 на оформлення вкладів «Депозит плюс на 12 міс», наданий експертом Львівського науково дослідного інституту судових експертиз Качмар Т.В. 20.07.2017 року, які були оглянуті під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що такі свідчать про укладення договору банківського вкладу у вигляді заяви № SAMDN63784 та внесення грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн. на банківський рахунок № НОМЕР_1 , і містять відомості про залишок вкладу.

Позивач не міг вплинути на видання іншої форми письмових документів, ніж ті, які видав банк.

Виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами був укладений вищезазначений договір банківського вкладу, а позивачем внесені кошти на депозитний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк, зокрема, зобов`язаний повідомити Національний банк України про прийняття уповноваженим органом банку рішення про закриття відокремленого підрозділу в семиденний строк після прийняття такого рішення та про фактичне припинення його діяльності - у триденний строк. Національний банк України, вносить відповідні відомості в про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмово повідомлення банку.

Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, в тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

З листа Національного банку України «Про надання інформації» від 04.08.2016 року за № 24-0004/65477 вбачається, що Філія «Кримське регіональне Управління «ПАТ КБ «Приватбанк» створена відповідно до рішення Ради комерційного банку «Приватбанк» (протокол № 49 від 28 квітня 1994 року) як Сімферопольська філія комерційного банку «Приватбанк». Чинна редакція Положення про Філію «Кримське регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк», затверджена рішенням Правління банку (протокол № 17 від 08 травня 2014 року). Місцезнаходження філії: 49094 , м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги , 30 . Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 03.06.2014 року № 19.0.0.0/3-879 до Державного реєстру банків внесено запис про вищезазначене 04.06.2014 року. Водночас 04.06.2014 року до Державного реєстру банків внесено запис щодо тимчасового призупинення діяльності Філії (рішення Правління Банку від 29.05.2014 року № 20).

На підставі викладеного суд першої інстанції вірно вказав, що станом на момент видачі довідки, діяльність Філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» ще не була тимчасово призупинена, а тому довідка № 4036854 від 11.05.2014 року є належним та допустимим доказом у даній справі, який підтверджує, як наявність відкритого банківського рахунку позивача, так і наявність на такому рахунку грошових коштів у розмірі 235 505, 78 грн., оскільки саме з 04.06.2014 року, коли був внесений запис до Державного реєстру банків про тимчасове призупинення діяльності Філії «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», діяльність вказаної філії припинилась.

Отже, доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладеного договору та внесення коштів, спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, саме на відповідача покладається обов`язок довести належне виконання своїх зобов`язань за договорами банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитних рахунках позивача. Проте, банком, як відповідачем і як сильнішою стороною у даних правовідносинах, таких доказів під час розгляду справи не надано.

При цьому, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено доводи банку щодо знаходження відокремленого підрозділу на окупованій території Автономної Республіки Крим та відсутності доступу до банківських документів, оскільки договір укладався не з філією, а безпосередньо з юридичною особою - ПАТ КБ «Приватбанк», про що зазначено як у договорі, так і у квитанції, а банківські розрахунки між відділенням та безпосередньо банком не повинні бути підставою для покладення проблем діяльності відділення банку на вкладника.

Суд першої інстанції, встановивши, що письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) сторонами додержана, а надані позивачем докази підтверджують внесення коштів до банку, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми вкладу у розмірі 200 000, 00 грн.

Заперечень щодо визначеного судом розміру банківського вкладу та нарахованих на нього відсотків відповідач суду не надав.

Відповідно до частини четвертої статті 1060 ЦК України, якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до умов договору депозитного вкладу (заяви від 18 квітня 2013 року № SAMDN3784) у разі відсутності заяви про намір забрати вклад по закінченню строку вкладу, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який може продовжуватися неодноразово без явки в банк. Якщо у сторін виникне бажання дострокового розірвання даного договору, сторони повинні повідомити один одного за два банківських дні до дати розірвання договору. Проценти на час нового строку нараховуються на суму вкладу, поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу пропонується дізнатись у відділенні банку або на сайті банку. У разі дострокового розірвання договору за неповний строк вкладу проценти сплачуються по зниженій процентній ставці.

З матеріалів справи вбачається, що в період 2015 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з заявами, якими просив надати йому роз`яснення яким чином він може отримати кошти з свого депозитного рахунку у зв`язку з анексією АРК.

28 грудня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_1 про те, що банк припинив свою діяльність в Автономній Республіці Крим на підставі постанови Національного банку України від 06 травня 2014 року № 260.

16 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про розірвання договору та повернення суми депозитного вкладу за вказаним договором.

Вказаний листбув отриманий відповідачем 20 травня 2016 року, що вбачається з листа ПАТ КБ «ПриватБанк»(т.1 а.с. 73)

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що оскільки з 18.04.2013 року по 16.05.2016 року, позивач не надавав заяви про повернення йому вкладу, договір пролонгувався 3 рази та зберігав свою чинність до 24.05.2016 року.

Враховуючи викладене за період з 18 квітня 2013 року по 18 квітня 2016 року сума процентів (за 18 процентною ставкою) становить 108 000. 00 грн. (200 000.00 х 18 % : 364 х 1094 = 108 000. 00).

За період з 19.04.2016 року по 24.05.2016 року сума процентів (за 1% ставкою на умовах вкладу на вимогу) становить 208. 00 грн. (200 000. 00 х 1 % : 365 х 38 =208, 00)

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до переконання, що 3% річних за період з 25 травня 2016 року по 13 лютого 2018 року становить 15 934, 35 грн. ( 308 208, 00 х 3 % : 364 х 628 = 308 208 х 5, 17 % = 15 934, 35)

Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі №9/5014/969/2012(5/65/2011) зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (висновок про застосування норм права, який викладений в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 904/7401/16).

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997 року, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.

Відповідно сума інфляційних за період з 25 травня 2016 року по 13 лютого 2018 року становить 71 738, 49 грн. ( 308 208 х 1, 23276 - 308 208 = 71 738, 49)

(99,8 х 99, 9 х 99, 7 х 101, 8 х 102, 8 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 1 х 101 х 101, 8 х 100, 9 х 101, 3 х 101, 6 х 100, 2 х 99, 9 х 102 х 101, 2 х 100, 9 х 101 х 101, 5 = 1.23276).

А відтак, оскільки розрахунки судом першої інстанції зроблено невірно, рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи викладене з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави необхідно достягнути судовий збір в розмірі 76, 78 грн., який був недоплачений за подання апеляційної скарги.

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень п. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повній мірі відповідають обставинам справи,колегія суддів вважає за необхідне апеляційну Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 рок в частині стягнення заборгованості за депозитним вкладом змінити, змінивши, відповідно, і розмір судових витрат.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367 - 369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 березня 2018 року в частині стягнення заборгованості за депозитним вкладом змінити.

Викласти абзаци другий, третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) суму заборгованості за депозитним вкладом, що складається із 200 000 грн. 00 коп. (двісті тисяч грн. 00 коп.) - суми вкладу, 108 208, 00 грн. (сто вісім тисяч двісті вісім грн. 00 коп. - відсотків за вкладом, 15 934 грн. 35 коп. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири грн. 35 коп.) - 3% річних, 71 738 грн. 49 коп. (сімдесят одна тисяча сімсот тридцять вісім грн. 49 коп.) - інфляційних втрат, всього 395 880 грн. 84 коп. (триста дев`яносто п`ять тисяч вісімсот вісімдесят грн. 84 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: вул. Грушевського, 1д, м. Київ 01001, Україна) в дохід держави недоплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 76 грн. 78 коп. (сімдесят шість грн. 78 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.