ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/16827/18

Номер провадження 22-ц/816/3405/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка Максима Миколайовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2019 року в складі судді Костенка В.Г., постановлене у м. Суми Сумської області, повне рішення складено 16 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні, визначення порядку користування житловим будинком, вселення.

Свої вимоги мотивував тим, що йому та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить мансардний будинок М- ІІ за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на будинок сторони не зареєстрували, спільно користувались вказаним житлом.

У 2015 році позивач змушений був виїхати з будинку, проте на даний час бажає повернутись до належного йому житла, проте ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у доступі до будинку, ключі не надає.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що спірний мансардний будинок є об`єктом незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, право власності на будинок сторонами не зареєстроване, а тому у позивача відсутні права на спірну будову, як на об`єкт нерухомості.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Сукач О.С. заперечила проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, зазначає, що відповідач не здає будинок до експлуатації з метою усунення іншого співвласника від користування ним.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Сукач О.С., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 та її представника адвоката Кондратенка М.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні, визначення порядку користування житловим будинком, вселення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є співвласником спірного будинку, має право володіння та користування ним, відповідач перешкоджає йому у здійсненні прав співвласника, в зв`язку з чим порушене право позивача підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2014 року у цивільній справі №1806/14390/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Сумської міської ради про поділ спільного майна подружжя визнання права власності на майно, встановлення факту проживання однією сім`єю, визнано, що мансардний житловий будинок М-ІІ та прибудова до будинку А-1, розміром 2,3 х 4,40 м, по АДРЕСА_1 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 13-15).

Судовим рішенням також встановлено, що сторони знаходились у шлюбі з 2002 по 2009 рік, після розірвання шлюбу проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .

За договором дарування від 11 червня 2004 року ОСОБА_2 набула право власності на 63/100 часток старого будинку за вказаною адресою.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 493 від 06 липня 2004 року ОСОБА_2 дозволено будівництво нового мансардного житлового будинку з гаражем за вказаною адресою зі строком будівництва два роки. Рішенням виконкому міської ради № 616 від 07 вересня 2004 року був наданий дозвіл для будівництва добудови до старого житлового будинку.

Висновок на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 затверджений Управлінням архітектури та містобудування.

Будівництво будинку з мансардою та прибудови до старого будинку було здійснено в період шлюбу.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 70 від 11 листопада 2013 року конструктивних елементів, що перебувають у недобудованому стані не виявлено, а готовність нового мансардного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 100 % (а.с. 14).

Мансардний житловий будинок М-ІІ по АДРЕСА_1 , має загальну площу 190,30 кв.м., на першому поверсі - житлова кімната 1-5 площею 11,30 кв.м., житлові кімнати на другому поверсі 1-10 - 18,40 кв.м., 1-11 - 24,20 кв.м., та інші нежитлові приміщення. Будинок розташований на земельній ділянці огороджений забором (а.с. 102).

Сторони не дійшли згоди щодо користування спільним майном. Відповідач змінила замок у дверях спірного будинку, перешкоджає позивачу у вільному користуванні спільним майном, ключі не надає.

Позивач звертався до Сумського ВП ГУНП в Сумській області з приводу перешкод у доступі до будинку, але отримав відповіді від 28 червня 2018 року, від 11 липня 2018 року про те, що між сторонами виник конфлікт цивільно-правового характеру, який підлягає вирішенню в судовому порядку (а.с. 19, 25, 26).

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи мансардний житловий будинок М ІІ та прибудова до будинку А-І по АДРЕСА_1 є об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Сторони не заперечували у апеляційному суді, що будинок добудований, його 100% готовність також підтверджується висновком експертизи, проведеної в цивільній справі №1806/14390/12, висновки про порушення будівельних норм відсутні.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривалий час спільно проживали у спірному будинку, тобто користувались новоствореною нерухомістю за призначенням - як житловим будинком.

Після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_2 безпідставно перешкоджає співвласнику у реалізації його речових прав на користування та володіння належним майном змінила замки у будинку, перешкоджає у доступі до житла, ключі від вхідних дверей не надає.

За таких обставин твердження апеляційної скарги про те, що спірний житловий будинок є виключно сукупністю будівельних матеріалів, оскільки він не прийнятий до експлуатації, спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи, зокрема і рішенням Апеляційного суду Сумської області від 07 квітня 2014 року у цивільній справі №1806/14390/12, яким визнано мансардний житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що право власності на будинок не зареєстроване в установленому порядку, а тому у позивача відсутнє право користування спірним об`єктом нерухомості відхиляються апеляційним судом, оскільки висновків суду по суті спору не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на зазначені норми матеріального закону, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, виступає засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав, тому відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не є підставою для позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відсутність реєстрації права у відповідному державному реєстрі за умов чинності судового рішення, яким визнано право співвласника на майно, не впливає на правовий статус відповідного нерухомого майна, не позбавляє особу прав співвласника.

Суд апеляційної інстанції визнає, що наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

З огляду на те, що справа є незначної складності, колегія суддів визначає її як малозначну згідно з п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кондратенка Максима Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик