Справа № 305/270/19
Провадження по справі 2/305/287/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

04.06.2019 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

судді - В.Е. Ємчука

за участі секретаря судового засідання С.Ю.Орос

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. В даному будинку проживають четверо людей, а саме вона, ОСОБА_1 , її дочка ОСОБА_3 , двоє внуків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та зареєстрований в даному будинку відповідач ОСОБА_2 . Однак, відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, хоча фактично, з дня розлучення з її дочкою та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не з"являється. В свою чергу відповідач, який не проживає за адресою АДРЕСА_1 втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. На її звернення до відповідача, неодноразово, щоб він добровільно сам знявся з реєстрації, останній не реагує. Оскільки за вказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми з оформленням соціальної допомоги та субсидії, як інваліду першої групи онкозахворювання, які не нараховують, так як беруться доходи всіх членів сім"ї, які зареєстровані в будинку, чим об"єктивно порушуються її права. У зв"язку з чим просила визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її будинку.

Позивач, ОСОБА_1 в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить позоз задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився.

Дослідивши обставини справи, надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до такого висновку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи слідує, що на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого 24 вересня 2008 року виконкомом Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, позивач ОСОБА_1 є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно записів в Будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 є зареєстрованим/прописаним відповідач, ОСОБА_2 , який являється позивачці колишнім зятем, з яким дочка позивачки, ОСОБА_3 , розірвали шлюб 23 березня 2006 року, що стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку зумовлене тим, що відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірному житловому будинку. При цьому позивач зазначає, що основною підставою для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, являється те, що останній членом її сім`ї не являється за місцем реєстрації постійно не проживає.

Закон України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Посилання позивача у позовній заяві про те, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 не знайшли свого підтвердження жодними належними і допустими доказами.

Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки від 30.01.2019, складеного депутатом сільської ради Я.В.Максим"юк, довідка виконкому Квасівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №134 від 22 січня 2019 року, які додані позивачкою, для підтвердження позовних вимог, так само не стверджують і не вказують на відсутність відповідача ОСОБА_2 за зареєстрованим його місцем проживання понад один рік.

Більше того, в судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 не являється абсолютним власником спірного житлового будинку, де згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24.09.2008 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №22136271 від 12 березня 2009 року, житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за №13.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 не являється власником в цілій частині вказаного житлового будинку, а відтак не може одноосібно порушувати питання захисту свого права власності у вигляді визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в той час коли, право власності спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною власністю ( ст.358 ЦК України).

З контексту заявленого позову та доказів доданих до нього, неможливо встановити іншого співвласника спірного житлового будинку, чи набуття позивачкою права на 1/2 частину права власності на житловий будинок, належний при житті ОСОБА_6 .

При розгляді цивільної справи суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач понад один рік без поважних причин, як того вимагає ч.2 ст.405 ЦК України, не проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 позивачем не надано.

Не надано позивачем і доказів того, що відповідач не проживав у вказаному будинку строком понад шість місяців на рік.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зважаючи на докази позивача надані до позову, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку, у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, та звільненні позивача від сплати судового збору, яка є інвалідом першої групи загального захворювання, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, в сумі 768,40 гривень віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, відмовити.

Судові витрати в сумі 768,40 гривень віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя: В.Е.Ємчук

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: В.Е.Ємчук