Дата документу 21.05.2019 Справа № 311/2549/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 311/2549/18

Провадження №22-ц/807/1046/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року в складі судді Сидоренко Ю.В. в справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 31.05.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 13 100, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Також дія Договору підтверджується фактом користування Відповідачем картковим рахунком та використанням кредитних коштів.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, але відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображається у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим станом на 17.06.2018 року виникла заборгованість у загальному розмірі 17030,18 грн., з яких: 17 203, 65 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 2358, 94 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 787.15 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи зазначене, АТКБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 17 030, 18 грн. за кредитним договором б/н від 31.05.2010 року, а також судові витрати у розмірі 1762, 00 грн.

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 31 травня 2010 року в загальному розмірі 17 030 грн 18 коп, судові витрати у вигляду судового збору в сумі- 1762грн., а всього стягнуто 18792 грн 18 коп.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 27 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне. Позивач не виконав свої обов`язки та не надав оригінали або належним чином завірені копії належних та достовірних доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, а саме укладення кредитного договору б/н 31 травня 2010 року з умовами кредитування та тарифами банку. Зазначає, що 31 травня 2010 року вона не отримувала кредит, оскільки в копії анкети-заяви від 31.05.2010 року зазначено про бажання оформити дебетову особисту карту. Відомостей про оформлення на її ім`я кредитної картки, про кредитний ліміт, строк кредитування та його умови копія анкети-заяви не містить. Зазначає, що копія анкети-заяви № НОМЕР_1 , яка міститься в матеріалах справи не є заявою про видачу кредиту від 31 травня 2010 року. Крім того, анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору.

Від АТКБ «ПРИВАТБАНК» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що сторонами при укладенні кредитного договору обговорені усі істотні умови. Виписка по особовому рахунку є належним доказом підтвердження укладення кредитного договору, видачі кредиту. Відповідачем не спростовано, що вона не отримувала кредитні кошти.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи згідно до вимог ст..ст.128,130 ЦПК України ( а.с.144; 146).

Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі ( а.с.147).

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст.. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи повністю позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за укладеним кредитним договором № б/н від 31 травня 2010 року своєчасно та належним чином не виконує, наявна заборгованість у загальній сумі 17 030, 18 грн. станом на 17.06.2018 року за вказаним договором не погашена.

Колегія суддів не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки суд неповно дослідив обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 31.05.2010 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 11).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

Факт підписання відповідної анкети-заяви відповідачем не оспорювався.

Згідно з п. 1.1.1.37Умов та правил надання банківських послуг, заява-анкета про надання послуг звернення клієнта до Банку про відкриття йому банківського рахунка та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та правил. Якщо клієнт приєднується до цих Умов та правил не в повному обсязі, він додатково складає заяву про надання окремих послуг, які надаються Банком за Умовами та правилами.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Відповідно до підписаної заяви, клієнт виявив бажання на отримання послуги від банку у вигляді оформлення платіжної карти.

ОСОБА_1 в Анкеті-заяві своїм підписом підтвердила, що 31.05.2010 року вона отримала карту.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п. 2.1.1.2.6 Умов та правил Карта може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, отримання/внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором.

Згідно з п. 2.1.1.2.8 Умов та правил Банк залишає за собою право в будь-який момент на власний розсуд змінювати набір операцій, послуг і функцій, які виконуються з використанням Картки.

Згідно з п. 2.1.1.2.12. після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов`язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Дані умови регулюють відносини між банком та клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а так само інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Таким чином, 31.05.2010 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

Встановлено, що 01.10.2010 р. ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та була сфотографована у відділенні банку (а.с. 12, 136-139).

За нормами частин 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати в договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами (ч.2 ст. 6 ЦК України).

За змістом ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, однак не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Виходячи з положень ст.ст. 526, 1048-1050, 1054 ЦК України, зобов`язання за договором, в тому числі за договором кредиту, за яким кредитор надає кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов`язковими для виконання сторонами, мають виконуватися належним чином.

В даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору у наведений спосіб чинному законодавству України не суперечить.

При оформленні кредиту, заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України).

Даних про те, що ОСОБА_1 приєднується до даних Умов і правил не в повному обсязі, послуг, які надає банк по даним Умовам та правилам, заява не містить.

Належних і допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що кредит надавався не на тих Умовах, копія яких додана Банком до позовної заяви, відповідач суду не надав.

Таким чином, ОСОБА_1 , підписанням 31.05.2010 року Анкети-заяви приєдналась до запропонованих банком Умов та правил, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

В Анкеті-заяві не зазначено початкову суму кредитного ліміту, проте, умовами договору (п. 2.1.1.2.3) визначено, що Банк має право в будь-який момент установити, збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Так, 01.10.2010 року Банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі 7900, 00 грн., який у подальшому збільшувався, зменшувався (а.с. 98-зворот).

Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через Р08-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові.

При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка.

Згідно з довідкою, наданою позивачем, за кредитним договором ОСОБА_1 були видані наступні кредитні карти: № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , остання з яких має термін дії до останнього дня 08.2021 року (а.с. 115).

Рух коштів по вищезазначеним картам, використання кредитних коштів та погашення заборгованості підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 ., з якої вбачається, що відповідач 03.10.2010 р. активувала кредитну карту (а.с. 94-98).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, виписка по особовому рахунку боржника є належним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором.

Згідно з п.2.1.1.5.3 та п.2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний отримувати виписки про стан картрахунку і про здійснені операції по картрахунку та у разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість за договором.

Згідно підписаної заяви/договору, клієнт повідомлений про сайт банку та своїм підписом підтвердив, що повною мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил, а також підтвердив ознайомлення з обов`язком самостійно знайомитися з внесеними змінами на сайті (адреса сайту вказана у заяві).

Згідно наявних у справі доказів, заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, більше того відповідачка активно користувалась карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неукладення між сторонами кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з п.2.1.1.12.2 Умов і правил у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти, у розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування ти викладені на банківському сайті, із розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що узгоджується із п.2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно з п.2.1.1.12.2.1 Договору клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

Оскільки згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 115) термін дії останньої картки становить до останнього дня серпня 2021 року, то нарахування банком процентів станом на 17.06.2018 року відповідає вимогам законодавства.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, а саме 01.09.2014 року встановлена у розмірі 34,80 % та 01.04.2015 року встановлена у розмірі 43,20 %.

З виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з такими умовами кредитування, періодично вносила платежі на погашення кредиту.

За вказаних обставин нарахування Банком відсотків за користування кредитними коштами відповідає Умовам і правилами.

Однак, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку, що між сторонами укладено кредитний договір, не перевірив розрахунок заборгованості, наданий банком, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та помилково дійшов висновку, що визначена позивачем заборгованість за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Крім того, суд, задовольняючи позовні вимоги в розмірі 17 030, 18 грн., не звернув уваги на те, що банк визначив загальний розмір заборгованості у сумі 17 030, 18 грн., проте, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача: 17 203, 65 грн. відсотки за користування кредитом; 2358, 94 грн. - пеня, а також штрафи: 500, 00 грн. фіксована частина, 787.15 грн. процентна складова, що у підсумку становить більше, ніж 17 030, 18 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Апеляційним судом перевірено розрахунок заборгованості за договором №б/н від 31.05.2010 року, наданий позивачем, з якого вбачається, що 03.10.2010 року ОСОБА_1 активувала кредитну карту. Оскільки умовами кредитного договору встановлено до 55 днів пільгового періоду, який діє за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, 26.11.2010 року за кредитним договором виникла прострочена заборгованість, на яку почали нараховуватися проценти відповідно до умов договору.

Також з розрахунку заборгованості вбачається, що за період з моменту укладення кредитного договору до 17.06.2018 року заборгованість за тілом кредиту становить 11 067, 30 грн., заборгованість за нарахованими відсотками становить 17 203, 65 грн.

За вказаний період ОСОБА_1 частково погасила заборгованість у розмірі 14 886, 86 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Отже, станом на 17.06.2018 року заборгованість, яка виникла за вказаним кредитним договором за тілом кредиту та нарахованими відсотками, з врахування погашення заборгованості в сумі 14 886, 86 грн., становить 13 384, 09 грн. (11 067, 30 грн. + 17 203, 65 грн. 14 886, 86 грн).

Крім того, за кредитним договором відповідно до Умов та правил наявна заборгованість за пенею в розмірі 2 358, 94 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, клопотань про призначення судово-економічні експертизи по справі не заявлено.

Неправильне зазначення в тексті позовної заяви структури заборгованості відповідача, та неправильне зазначення загальної суми заборгованості за кредитним договором не є підставою для відмови у позові.

Зібраними у справі письмовими доказами, розрахунком, наданим Банком, випискою по рахунку, підтверджується факт заборгованості ОСОБА_1 перед кредитною установою станом на 17.06.2018 року на загальну суму - 15 743, 03 грн. (13 384, 09 грн. + 2 358, 94 грн.).

Крім того, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо одночасного стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 Договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення штрафів: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина), 787,15 грн. штраф (процентна складова) не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що вимоги Банку підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість станом на 17.06.2018 року за кредитним договором № б/н від 31 травня 2010 року на загальну суму - 15 743, 03 грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позову, стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 15 743, 03 грн. заборгованості за кредитним договором. В іншій частині вимоги Банку задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 жовтня 2018 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» заборгованість станом на 17.06.2018 року за кредитним договором № б/н від 31 травня 2010 року в сумі 15 743, 03 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок три гривні, 03 коп.)

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка