П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/11971/18 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про звільнення майна з-під арешту, за апеляційною скаргою Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року, повний текст якого складено 26 грудня 2018 року, головуючий суддя Придачук О.А., -

встановив:

АТ «Укрсоцбанк» 18.10.2018 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким. 05.11.2007 банк (на той час - Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк») уклав із ОСОБА_1 кредитний договір № 08/292/58, на підставі якого надав позичальнику кредит у сумі 33500,00 дол. США. Виконання зобов`язань позичальником було забезпечено іпотекою належної йому квартири № 47 загальною площею 43,2 кв. м, житловою площею 26 кв. м, у будинку АДРЕСА_3 , про що був 05.11.2007 укладений іпотечний договір № 08/292/58.

Оскільки позичальник порушив свої зобов`язання за кредитним договором, банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки і 22.05.2018 право власності на квартиру було зареєстровано за банком. Однак, розпорядитися майном позивач не може через арешт, накладений постановою держвиконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 30.03.2018 у виконавчому провадженні № 49821201. Цим порушуються права банку як власника нерухомого майна.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 56 ч. 1), а про зняття арешту з майна виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ст. 40 ч. 2).

З позовом про звільнення майна з-під арешту може звернутися як власник цього майна, так і особа, яка має речове право на чуже майно.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на нормах ст.ст. 16, 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, на інших нормах законодавства щодо захисту права власності, позивач АТ «Укрсоцбанк» просив звільнити з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: квартиру № 47 загальною площею 43,2 кв. м, житловою площею 26 кв. м, у будинку АДРЕСА_3 , що був накладений Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в рамках виконавчого провадження № 49821201 (реєстраційний номер запису про обтяження 19734139).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.12.2018 позов задоволено, звільнено з-під арешту нерухоме майно, яке належить АТ «Укрсоцбанк», а саме: квартиру № 47 загальною площею 43,2 кв. м, житловою площею 26 кв. м, у будинку АДРЕСА_3 , що був накладений Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в рамках виконавчого провадження № 49821201 (реєстраційний номер запису про обтяження 19734139).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості, доведеності, з необхідності захисту законних прав позивача як іпотекодержателя, в подальшому - власника майна та стягувача у виконавчому провадженні.

Рішення як незаконне та необґрунтоване оскаржив Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області. Доводи скарги зводяться до таких.

Вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності на майно має право лише власник цього майна, тоді як АТ «Укрсоцбанк» не є власником арештованої квартири, яка є предметом іпотеки. В силу вимог ст.ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження», вимога особи щодо належності їй, а не боржникові, майна, пред`являється до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт. Банк є лише іпотекодержателем квартири, тому не має права вимоги звільнення майна з-під арешту, а пред`явлена вимога не підлягала задоволенню.

На виконанні в органу ДВС перебуває виконавче провадження № 54651366 з примусового виконання виконавчого листа № 308/463/16, виданого 25.05.2017 Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» боргу в сумі 62473,13 грн. У рамках цього провадження постановою держвиконавця від 18.01.2018 накладено арешт на майно боржника, за рішенням суду звертається стягнення на предмет іпотеки, вживаються інші заходи для повного виконання рішення.

Третя особа просить рішення суду скасувати, у позові - відмовити.

У відзиві на апеляцію позивач АТ «Укрсоцбанк» вказує на її необґрунтованість, просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що банк мав право на позов, оскільки набув право власності на предмет іпотеки. Крім того, виконавче провадження № 54651366 не перебуває на виконанні, оскільки постановою держвиконавця від 26.09.2018 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ст. 37 ч. 1 п. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача АТ «Укрсоцбанк» адвоката Дорош І.І. та відповідача ОСОБА_1 , які апеляцію не визнали, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність представника третьої особи Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

Встановлено, що 05.11.2007 Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», уклав із ОСОБА_1 договір (з урахуванням змін, внесених до договору додатковою угодою від 17.06.2009 № 2, про надання невідновлювальної кредитної лінії № 08/292/58 щодо кредиту в сумі 33500,00 дол. США (а.с. 7-13, 22-39). Виконання зобов`язань позичальником було забезпечено іпотекою належної ОСОБА_1 квартири № 47 загальною площею 43,2 кв. м, житловою площею 26 кв. м, у будинку АДРЕСА_3 , про що був 05.11.2007 укладений іпотечний договір № 08/292/58, до якого були внесені зміни і доповнення договором від 06.07.2009 (а.с. 14-17).

Інформацією від 05.10.2018 № 140399779 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 18-21), іншими матеріалами справи та поясненнями сторін під час апеляційного розгляду справи підтверджується, що на підставі, зокрема, ст.ст. 572, 590 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (Закон № 898-IV), статті 4 іпотечного договору від 05.11.2007 № 08/292/58 АТ «Укрсоцбанк» як іпотекодержатель задовольнило забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, це право зареєстровано 22.05.2018.

Іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки (ст. 593 ч. 1 п. 4 ЦК України, ст. 17 ч. 1 абз. 4 Закону № 898-IV). Отже, АТ «Укрсоцбанк» 22.05.2018 набуло право власності на квартиру № 47 загальною площею 43,2 кв. м, житловою площею 26 кв. м, у будинку АДРЕСА_3 , що раніше належала ОСОБА_1 (ст. 182 ч.ч. 1, 4, ст. 328 ЦК України, ст. 2 ч. 1 п. 1, ст. 3 ч.ч. 1, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 5 ч. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

До набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки постановою держвиконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 30.03.2018 у виконавчому провадженні № 49821201 був накладений арешт на вищевказану квартиру на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Віменрта В.І. від 09.04.2010 за реєстровим № 432 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 317267,89 грн (а.с. 42-43). Номер запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 19734139 (а.с. 19-20).

З Інформації від 28.02.2019 про виконавче провадження № 49821201, наданої апеляційному суду позивачем, випливає, що це провадження було завершено 30.03.2017 на підставі ст. 37 ч. 1 п. 9 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) (а.с. 91-93). Тобто, на час звернення банку до суду з позовом, за наслідками розгляду якого було ухвалено оскаржуване рішення, банк набув право власності на предмет іпотеки, а виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт на квартиру, було завершене.

Суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала заяву про повне визнання позову (а.с. 45). Апеляційному суду відповідач ОСОБА_1 підтвердила це визнання, повне усвідомлення його наслідків і пояснила, що наразі проживає в указаній квартирі і з банком досягнута домовленість про порядок урегулювання боргу, зокрема, про умови, на яких квартира може бути знову передана у її власність. Представник банку Дорош І.І. дала аналогічні пояснення та зазначила, що така принципова домовленість сторонами досягнута, але її реалізація не є можливою через наявний арешт квартири, що перешкоджає переоформленню відповідних прав. Обидві сторони виходять із того, що наявний арешт нерухомого майна втратив значення і мету, які мав на відповідний час у виконавчому провадженні, та перешкоджає їм в остаточному врегулюванні боргу.

Крім того, представник позивача Дорош І.І. пояснила, що виконавче провадження № 54651366, на існування якого посилається апелянт як на підставу для відмови у звільненні майна з-під арешту, теж було завершене ще до звернення банку до суду з даним позовом. Пояснення сторони підтверджується наданою апеляційному суду Інформацією від 28.02.2019 про виконавче провадження № 54651366, яка свідчить про завершення цього провадження постановою держвиконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 26.09.2018 на підставі ст. 37 ч. 1 п. 2 Закону № 1404-VIII (а.с. 76-79). Це провадження теж здійснювалося на користь стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на виконання виконавчого листа № 308/463/16, виданого Ужгородським міськрайонним судом 25.05.2017 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 62473,13 грн і судового збору в сумі 624,73 грн.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII унормовано, що:

у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (ч. 1);

про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч. 2).

Таким чином, завершення виконавчого провадження шляхом повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, встановленої пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, не передбачає зняття держвиконавцем арешту з майна боржника, накладеного у рамках відповідного провадження, що унеможливлює вирішення такого питання позасудовим порядком.

Правомірність набуття права власності презюмується, власник управі здійснювати своє право на власний розсуд, у рамках, які не суперечать закону та не порушують права інших осіб, право власності є непорушним, підлягає захисту, власних не може бути протиправно обмежений у здійсненні свого права, управі вимагати, зокрема, усунення будь-яких перешкод у здійсненні свого права, хоча б такі й не були пов`язані з позбавленням права власності (ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 328, 386, 391 ЦК України).

Відтак, позивач АТ «Укрсоцбанк» як власник майна та кредитор ОСОБА_1 управі врегульовувати свої майнові та договірні стосунки з боржником за згодою з ним і не може бути позбавлений права розпоряджатися в цих стосунках відповідним нерухомим майном. Обмеження в цьому порушує законні права власника майна і кредитора. Поза тим, обмеження (арешт) було встановлене саме в інтересах кредитора і з набуттям ним права власності на відповідне майно втратило правове, практичне значення та мету, яку воно переслідувало у виконавчому провадженні № 49821201, та навпаки, стало суперечити законним правам та інтересам власника майна. Набувши відповідне право власності кредитор-іпотекодержатель, ініціатор виконавчих проваджень на свій розсуд реалізував свої цивільні права, а виконавче провадження, в рамках якого був накладений арешт на квартиру, звершене. Орган ДВС не має самостійних прав щодо арештованого майна, не має самостійного майнового інтересу щодо цього майна, а відповідні права і обов`язки держвиконавця пов`язуються суто з виконавчим провадженням. Здійснюючи виконавче провадження, виконавець діє передусім в інтересах стягувача, виконавчі дії не повинні суперечити законним інтересам стягувача.

За таких обставин та з урахуванням положень ст. 8 ч. 1 ЦК України, ст. 5 ч. 2, ст. 10 ч.ч. 1, 9, 10 ЦПК України, ст. 56 ч. 1, ст. 59 ч. 1 Закону № 1404-VIII, вимога АТ «Укрсоцбанк» про звільнення належного йому нерухомого майна з-під арешту не суперечить закону та є ефективним способом захисту права власності. Прав органу ДВС чи держвиконавця така вимога кредитора не порушує, а боржником вимога визнана повністю, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод, інтересів інших осіб.

Виходячи з наведеного, рішення суду про задоволення позову є правильним по суті, узгоджується з вимогами закону, чого доводи апеляції не спростовують. З тих підстав і в межах тих доводів, як була вмотивована апеляція, вона не відповідає дійсним обставинам, необґрунтована і не дає підстав для скасування рішення суду з відмовою в позові, який, натомість, суд першої інстанції вірно визнав обґрунтованим. Тож на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 7 червня 2019 року.

Судді