27.02.2019 Справа № 363/1470/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., за участю секретаря Кашоїди М.Ю., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, який в ході розгляду справи було уточнено, та в якому просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1; визнати садовий будинок АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6; визнати земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1 та вирішити питання про судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 з 03.11.2009 року розлучилася з колишнім чоловіком ОСОБА_7, та після цього з 30.12.2009 року почала спільно проживати з ОСОБА_6, який розлучився зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 09.10.1990 року. З того часту ОСОБА_1 та ОСОБА_6 спільно проживали як чоловік та жінка однією сім'єю в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля. Вказаний садовий будинок та земельна ділянка під ним на праві власності належали батьку ОСОБА_6 - ОСОБА_9, який проживав разом з ними у вказаному садовому будинку. ОСОБА_9 мав погіршений стан здоров'я, поганий зір, у зв'язку із похилим віком, потребував постійного догляду, який позивач та ОСОБА_6 здійснювали по день його смерті. 01.06.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища. Від спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дітей не має. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_9, останній 25.12.2014 року уклав зі своїм сином - ОСОБА_6 договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798. Відповідно до умов вищевказаного договору від 25.12.2014 року ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_6 садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1, на умові того, що ОСОБА_6 зобов'язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на вказаний садовий будинок та земельну ділянку розташовану під ним. З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. Однак, постановою від 16.03.2018 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця виникло 25.12.2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 У зв'язку із викладеним, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилися, надали письмовий відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Треті особи приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта О.В. та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань від останніх до суду не надходило.

Суд важає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилася.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03.11.2009 року розлучилася з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області та зроблено актовий запис № 61.

ОСОБА_6 розлучився із ОСОБА_8 09.10.1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 та зроблено актовий запис № 989.

01.06.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища, зазначене підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_4, яке видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, зроблено актовий запис № 123. Від спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дітей не має.

Як зазначає ОСОБА_1 та підтверджено поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків, що з 30.12.2009 року позивач почала спільно проживати з ОСОБА_6, вони спільно проживали як чоловік та жінка однією сім'єю в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля.

Як роз'яснено у пунктів 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Частиною 2 статті 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до листа Верховного суду України «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року, до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько.

Факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 30.12.2009 року підтверджується довідкою ГО СТ «Патріот -16» від 07.04.2018 року, актом від 05.04.2018 року ГО СТ «Патріот -16», копією садівницької книжки, яка видана на ім'я ОСОБА_9 та в якій зазначено склад членів сім'ї садовода - ОСОБА_9, ОСОБА_6 та з 30.12.2009 року ОСОБА_1, копією садівницької книжки, яка видана на ім'я ОСОБА_6 та в якій зазначено склад членів сім'ї садовода - ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 також підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, вказане також підтверджується численними фотографіями останніх, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у інший спосіб не може довести факт спільного проживання з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1, і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява в цій частині вимог є обґрунтованою, вказані обставини, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв'язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, судом зазначається наступне.

Згідно із ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, Справа № 6-97цс11)

За приписами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Згідно з частиною четвертою статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Як встановлено судом, садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1 на праві власності належали батьку ОСОБА_6 - ОСОБА_9, який проживав разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у вказаному садовому будинку.

У зв'язку з погіршенням стану здоров'я та похилим віком ОСОБА_9 25.12.2014 року уклав зі своїм сином - ОСОБА_6 договір довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798.

Відповідно до умов вищевказаного договору від 25.12.2014 року ОСОБА_9 передав у власність ОСОБА_6 садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1, а ОСОБА_6 зобов'язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду ОСОБА_9

В абзаці другому пункту 1.5 договору довічного утримання (догляду), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 798 від 25.12.2014 року зазначено, що набувач ОСОБА_6 стверджує, що на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває, будинок та земельна ділянка набуваються ним в особисту приватну власність, про що складено відповідну заяву, зміст якої доведено до відома відчужувача ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5, яке видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис № 5608.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6, яке видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис № 17642.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1.

08.03.2018 року ОСОБА_5 - сином померлого ОСОБА_6 подано нотаріально посвідчену заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. про відмову від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_6 на користь брата.

З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя 16.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В.

Однак, постановою від 16.03.2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гарасюта О.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця ОСОБА_6 виникло 25.12.2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту, що майно є об'єктом спільною сумісною власності подружжя, набуто ними під час спільного проживання, в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти та як встановлено судом, будинок та земельна ділянка перебули у особистій приватній власністі ОСОБА_6

Керуючись ст. ст.4, 10-13, 77, 89, 258-268, 354 ЦПК України, ст.74 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна та ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В інший частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Киїського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 07 березня 2019 року.

Головуючий: М.Б. Баличева