Справа № 524/8300/18
Провадження №2/524/575/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого - судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання Гладкій К.О.
за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору президент ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» ОСОБА_5про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В
09 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору президент ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» ОСОБА_5про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначає, що 01.03.2018 року між ним та ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» підписаний контракт за яким він прийнятий на посаду футболіста-професілнала клубу, термін дії контракту до 15.06.2019 року.
30.06.2018 року в контрольній зустрічі-грі між футбольними клубами «Гірник-Спорт» та «Інгулець», ним отримано ігрову травму. У цей же день, спортивним лікарем клубу проведено огляд та за вказівкою лікаря його переведено на індивідуальне тренування. Приблизно через тиждень його перевели до загальної групи, де під час тренування у нього відбувся рецидив травми, який повторився 18.07.2018 року. 08.08.2018 року на території спорткомплексу «Юність» президент клубу ОСОБА_5 зобовязав його приходити в розташування футбольного клубу кожного дня о 10 годині, про що робити запис в журналі, який буде заведений та знаходитиметься в приміщенні чергових спорткомплексу та вимірювати тиск у лікаря. Даний графік встановлено до прийняття рішенням комісії з приводу можливості подальшої участі у змаганнях.
09.08.2018 року звернувся за медичною допомогою до лікаря травматолога КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», де перебував на лікуванні по 17.08.2018 року. Виконуючи усне розпорядження президента клубу ОСОБА_5 18 та 19 серпня 2018 року зявлявся до спорткомплексу «Юність», де в приміщенні для чергових по стадіону проставляв свій підпис в журналі, після чого на стадіоні проводив індивідуальне тренування. Медичний огляд він не проходив, оскільки спортивного лікаря в кабінеті не було. 20.08.2018 року президент футбольного клубу ОСОБА_5 повідомив про необхідність надання пояснювальної записки щодо не проходження вимірювання тиску у спортивного лікаря. 21.08.2018 року засобами поштового звязку він направив пояснювальну записку на імя президента клубу.
22.08.2018 року, під час індивідуального тренування на спорткомплексі «Юність» у нього виник рецидив травми. 23.08.2018 року він повторно звернувся до лікаря травматолога КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька» , де перебував на лікуванні по 07.09.2018 року.
10.09.2018 року о 10 годині прибув до адміністративної будівлі спорткомплексу юність, де йому повідомили, що він звільнений та ознайомили з наказом про звільнення та розрахунком по заробітній платі. Вважає, що звільнений незаконно, оскільки прогулів не допускав.
18.01.2019 року представником відповідача ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» - ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що позивач не надав доказів вирішення спору у досудовому порядку, як це передбачено п. 5.6, п. 5.7 та п. 5.8 контракту, а тому не мав правових підстав для звернення до суду з позовом. Вважає, що позивача правомірно звільнено з посади, оскільки він був відсутнім протягом всього робочого дня і 18 і 19 серпня 2018 року, що підтверджується відповідними актами. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 обізнаний з наказом про звільнення саме в день його видання 21.08.2018 року, але позивач відмовився отримати копію наказу та розрахунок в звязку з звільненням, що підтверджується актом від 21.08.2018 року. Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. Щодо вимоги про стягнення недоплаченої заробітної плати, то вона теж не підлягає задоволенню, оскільки розмір заробітної плати, визначений у контракті, не місить в собі вказівки про те, що з цієї суми не мають утримуватися податки та збори.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримують у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просять задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» - ОСОБА_3 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві.
Третя особа президент ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» ОСОБА_5 у судове засідання не зявився.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які дали пояснення щодо складених актів від 18, 19 та 20 серпня 2018 року щодо відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, дослідивши надані відеозаписи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що 01 березня 2018 року між ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» та позивачем ОСОБА_1 укладений контракт, який є строковим трудовим договором, згідно якого ОСОБА_1 прийнятий на роботу футболістом-професіоналом футбольної команди клубу на термін дії цього контракту, тобто до 15 червня 2019 року.
Відповідно до частини 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Згідно ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.
Відповідно п.п. 5.6, 5.7 контракту передбачено, що всі спори та розбіжності, що можуть виникнути у процесі виконання зобов'язань за даним контрактом, сторони зобов'язуються узгоджувати шляхом переговорів і домовленостей, в разі потреби звертаючись до відповідних органів, які захищають права та інтереси футболістів, у тому числі профспілки чи/або обєднання футболістів, як є членом ФІФПро.
У випадку недосягнення згоди між футболістом-професіоналом і клубом спір розглядається Палатою з вирішення спорів ФФУ та/або САS (Спортивним арбітражним судом м. Лозанна, Швейцарія).
Пунктом 5.8 контракту передбачено, що сторони зобовязані утримуватися від вирішення спорів між собою в судах загальної юрисдикції. Для вказаних цілей зобовязуються використовувати відповідні органи - Палату з вирішення спорів ФФУ та САS (Спортивним арбітражним судом м. Лозанна, Швейцарія).
Проте відповідно до ст. 8 ОСОБА_13 в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_13 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_13 України гарантується
Відповідно до ст. 55 ОСОБА_13 України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. 124 ОСОБА_13 України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції.
Тобто, конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Як зазначив Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 2, 5, 8 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування ОСОБА_13 України при здійсненні правосуддя», виходячи із зазначеного принципу та гарантування ОСОБА_13 судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного і якісного розгляду конкретних справ (п. 1).
Оскільки ОСОБА_13 України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності ОСОБА_13 і в усіх необхідних випадках застосовувати ОСОБА_13 як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на ОСОБА_13, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (п. 2).
Судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як ОСОБА_13, так і закону. Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини (п. 5).
З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 ОСОБА_13), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку.
Статтею 55 ОСОБА_13 кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує (п. 8).
Крім того, згідно контракту трудові відносини і взаємні зобов'язання сторін регулюються між іншим діючим трудовим законодавством України ( п. 2.1).
Пунктом 6.4 контракту передбачено, що контракт може бути достроково розірваний, зокрема, згідно вимог законодавства України.
Положення п. 5.8 контракту, що сторони зобовязані утримуватися від вирішення спорів між собою в судах загальної юрисдикції, для вказаних цілей зобовязуються використовувати відповідні органи - Палату з вирішення спорів ФФУ та САS (Спортивним арбітражним судом м. Лозанна, Швейцарія), не позбавляє позивача права на його конституційне право на судовий захист та вирішення його спору з відповідачем щодо законності його звільнення, належної йому заробітної плати та інших виплат відповідно до норм КЗпП України, оскільки трудовий спір, що виник між ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» та ОСОБА_1, вийшов за межі внутрішнього спору.
Ухалою суду від 22.11.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» - ОСОБА_3 про закриття провадження відмовлено.
Судом встановлено, що наказом президента ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» від 21.08.2018 року за № 27-к звільнено ОСОБА_1 з посади спортсмена-професіонала з футболу з 18.08.2018 року за прогули без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України.
Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).
Відповідно до п. 22 цієї постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Позивачем на підтвердження факту перебування на роботі 18 та 19 серпня 2018 року надані відеозаписи перебування на території спорткомплексу «Юність» та фотокопія журналу з його підписами.
Відповідачем на підтвердження факту відсутності ОСОБА_1 на робочому місці надано акт від 20 серпня 2018 року, згідно якого останній був відсутній на робочому місці 20.08.2018 року. Також надано акт від 21.08.2018 щодо відмови ОСОБА_1 від надання пояснень щодо його відсутності на робочому місці 18.08.2018р., 19.08.2018р. та 20.09.2018р. та відмови в отриманні наказу про звільнення, трудової книжки та розрахункових.
Допитанні в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 показали, що не бачили ОСОБА_1 18 та 19 серпня 2018 року на території спорткомплексу «Юність». Щодо встановлення індивідуального графіку ОСОБА_1 зазначили, що їм про це невідомо.
В наказі від 21.08.2018 року за № 27-к про звільнення не зазначено в чому конкретно проявилося порушення, за яке звільнено позивача, але є посилання на те, що цей наказ виданий на підставі акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 18.08.2018 року; акту про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці від 19.08.2018 року; пояснювальної записки від ОСОБА_1П.(а.с. 60).
Згідно актів від 18.08.2018 року та 19.08.2018 року спортсмен-професіонал з футболу ОСОБА_1 18.08.2018 року та 19.08.2018 року без попередження був відсутній на робочому місці.
В порушення вимог ст. 149 КЗпП України відповідач не витребував у ОСОБА_1 письмові пояснення щодо його відсутності у клубі 18 та 19 серпня 2018 року.
Акт від 21.08.2018 року про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень суд не бере до уваги, оскільки на вказаний акт відсутнє посилання в наказі про звільнення.
Пунктом 6.4 контракту передбачено, що контракт може бути достроково розірваний, зокрема, згідно вимог законодавства України
Відповідно до п. 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
В порушення зазначених вимог наказом від 21.08.2018 року за № 27-к про звільнення позивача за прогули без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України контракт від 01 березня 2018 року між ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» та футболістом-професіоналом ОСОБА_1 не розірвано.
Сторонами на надано доказів на підтвердження розірвання контракту від 01.03.2018 року.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку що оскаржуваний наказ є незаконним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Разом з тим, оскільки контракт від 01 березня 2018 року між ОСОБА_4 організацією «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» та футболістом-професіоналом ОСОБА_1 не розірваний, підстави для поновлення позивача на посаді футболіста професіонала відсутні.
На підставі викладеного, також відсутні підстави і для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки оплата праці повинна проводитись у відповідності до умов передбачених контрактом та стягнення сум повинні проводитись з інших правових підстав.
Розмір заробітної плати, визначений у контракті, не місить в собі вказівки про те, що з цієї суми не мають утримуватися податки та збори.
Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі, підстав для відшкодування моральної шкоди, як похідної позовної вимоги за такі дії відповідача, немає.
При прийняті рішення судом надано оцінку доводам відповідача з приводу пропущення позивачем строку звернення до суду.
Так, відповідно до частини 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Як вбачається з матеріалів справи, з наказом про звільнення від 21.08.2018 року № 27-к ОСОБА_1 ознайомився 10.09.2018 року, про що мається його особистий підпис (а.с. 60), до суду позивач звернувся 09.10.2018 року, тобто в межах місячного строку.
Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. - розмір збору з немайнової вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу № 27-к від 21.08.2018 р.
Враховуючи те, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено, позивач не звільнений від сплати судового збору за вказану вимогу, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.
Керуючись ст. 40, 235 КЗпП України, ст. ст. 2,4,5,10, 11,12,13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 189-200, 217-229, 241-246,256-257, 259, 263-265, 267, 273, 354, п.п. 1,4 ч. 1 ст. 430, п.п.9, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, - суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору президент ОСОБА_4 організації «Футбольний клуб «Гірник-Спорт» ОСОБА_5про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ № 27-к від 21.08.2018 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади спортсмена-професіонала з футболу.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 ( сімсот чотири) грн. 80 коп.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.С. Предоляк