ЄУН 202/4350/16-ц
Провадження № 2/193/67/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 травня 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Шумської О.В.,
при секретареві: Мельникової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел.Софіївка у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та сплати компенсації, -
У липні 2016 року позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просили припинити право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, а саме: комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069 та скасувати запис про реєстрацію права власності за номером 29770042 від 6.05.2016 (а.с. 2-6).
09.08.2016 р. від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої останній просить виключити ОСОБА_4 з числа позивачів та залучити його до участі у справі в якості співвідповідача.
Крім того, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 100%, та сплатити ОСОБА_4 відшкодування 1/2 частини вартості спірного нерухомого майна, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 перешкоджає в користуванні нерухомим майном, яке є неподільним та яке не може функціонувати при його поділі на рівні частини .
В обґрунтування свого позову (з урахуванням уточнень) позивач посилається на те, що 12.12.2012 р. на підставі договорів купівлі-продажу № 3389 та № 3391 позивач та відповідач-1 стали власниками спірного майна (по 1/2 частині кожний). Проте, внаслідок злочинних дій відповідача-1, спрямованих на продаж майна іншим особам від імені позивача, вказане майно незаконно вибуло з володіння законного власника ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, позивач звертається до суду із вимогою визнати за ним право власності на спірне майно із відшкодуванням відповідачу-1 вартості його частки (а.с. 37-42).
24 січня 2017 року від позивача надійшла ще одна уточнена позовна заява, відповідно до якої останній, у зв`язку зі скасуванням рішення суду, на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_5 , у зв`язку з незаконністю здійснення подальших переходів права власності від особи, яка не мала право відчужувати це майно та у зв`язку з необґрунтованим накладенням арешту на майно, в якості забезпечення виконання зобов`язань особо, якій це майно не належить, позивач просить суд:
Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 17811969 від 02.12.2016 р., зареєстроване на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області № 214/6996/16-ц від 01.12.2016 р.
Припинити право власності ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на Ѕ частину комплексу будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069.
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) право 100% власності на комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) вартість 1/2 частини нерухомого майна, що відповідно до експертної оцінки складає 24 650 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень) (а.с. 57-59).
Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі (а.с. 107-116).
30 січня 2017 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська винесено додаткове рішення, яким виключено комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І - загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове II - загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), з-під арешту, накладеного постановою ВДВС Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 17.02.2015, номер запису про обтяження: 8754965 та виключено комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І - загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове II - загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069, що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ), з-під арешту, накладеного постановою ВДВС Долинського районного управління юстиції Кіровоградської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.03.2016, номер запису про обтяження: 13904745.
27 вересня 2017 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2017 року та додаткове рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 січня 2017 року скасовано та призначено до розгляду.
В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за вказаною адресою проживання в уточненій позовній заяві, які повернулися до суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням строку зберігання». Відповідачі вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв`язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 12.12.2012 року позивач та відповідач-1 на підставі договорів купівлі-продажу № 3389 та № 3391 стали власниками (по 1/2 частині кожний) нерухомого майна, а саме, комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069.
17.05.2016 р. на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області № 175/359/16-ц від 20.04.2016 р. було визнано право власності на нерухоме майно: комплекс, будівля вагонної та авто гараж за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1 624, 705 кв.м., що складається з:1 господарська будівля (навіс) площею 960, 0 кв.м., 2 господарські будівлі площею 150, 50 кв.м., 3 вагова площею 424, 98 кв.м., 4 вагова площею 89, 225 кв.м. за ОСОБА_5 .
Таким чином, вказаним вище рішенням було припинено право власності позивача на нерухоме майно, яке знаходиться за тією ж адресою, проте цей комплекс має інші технічні характеристики, а саме: складається з будівлі вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60, 9 кв.м., авто гаража шлакоблочного, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775, 0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , що насамперед вбачається із договорів купівлі-продажу № 3389 та № 3391 від 12.12.2012 р.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області при винесенні вказаного вище рішення, не розібравшись у фактичних обставинах справи, визнав право власності на інший об`єкт, який має інші складові та не відповідає дійсності в натурі, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами купівлі-продажу № 3389 та № 3391 від 12.12.2012 р.
Після цього, фактично через 3 дні було двічі здійснено незаконне відчуження спірного майна особою, яка відповідно не мала права його відчужувати, а саме:
-20.05.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу № 991 від 20.05.2016 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , право власності на спірний об`єкт перейшло до ОСОБА_6 (номер запису про право власності:14595449);
-26.05.2016 р. на підставі договору купівлі-продажу № 1065 від 26.05.2016 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , право власності на спірний об`єкт перейшло до ОСОБА_3 (номер запису про право власності: 14678205).
Крім того, ОСОБА_3 (відповідачем -2) на підставі боргової розписки було отримано від ОСОБА_7 грошову суму в розмірі 100 000 грн., яку відповідач-2 не повернув. Після чого, за заявою ОСОБА_7 ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на спірне майно накладено арешт (номер обтяження 17811969 від 02.12.2016 р.).
Як свідчать матеріали справи та як встановлено судом, ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01.07.2016 р., заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20.04.2016 р. у справі № 175/359/16-ц скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку.
13.07.2016 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області винесено ухвалу, відповідно до якої позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність жодних правових підстав для реєстрації права власності на спірне майно за ОСОБА_5 та відповідно незаконність здійснення інших переходів права власності на ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Крім того, суд вважає зазначені вище реєстраційні дії незаконними, оскільки, вчинені без відома позивача та особами, які не мали право відчужувати спірне майно.
Позивач також зазначає, що вказані дії здійснені у змові з відповідачем-1, який для здійснення реєстраційних дій передав всі правовстановлюючі документи без згоди позивача, який в свою чергу, є власником 1/2 частини спірного нерухомого майна, що не спростовано відповідачами.
Вказане вище підтверджується матеріалами справи.
У ході досудового розслідування встановлено, що спірне майно на підставі договорів купівлі-продажу № № 3389 та № 3391 від 12.12.2012 р. належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по 1/2 кожному).
Проте, в січні місяці 2016 р. ОСОБА_1 виявив відсутність правовстановлюючих документів на спірне майно, після чого звернувся до ОСОБА_2 , який в свою чергу, повідомив, що правовстановлюючі документи знаходяться у нього та станом на даний час вони повернуті не були.
Після звернення до нотаріуса для отримання дублікатів правовстановлюючих документів, позивачу було повідомлено про те, що він вже не є власником спірного майна, що в свою чергу стало підставою для звернення позивача до прокуратури із заявою про вчинені шахрайські дії.
З огляду на викладене, суд погоджується з тим, що спірне майно вибуло з володіння позивача незаконним шляхом та поза його волею.
На даний час спірним майном фактично користується позивач, здійснюючи його обслуговування та поліпшення.
Крім того, суд погоджується з тим, що зареєстроване у реєстрі обтяження порушує права позивача та позбавляє його можливості користуватись та розпоряджатись нерухомим майном, яке належить йому на праві власності.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно ст. 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 659 ЦК, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Відповідно до ст. 388 ЦК, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Приписами ст. 330 ЦК встановлено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 р. встановлено, що вiдповiдно до положень частини першої статтi 388 ЦК власник має право витребувати своє майно iз чужого незаконного володiння незалежно вiд заперечення вiдповiдача про те, що вiн є добросовiсним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володiння чи володiння особи, якiй вiн передав майно, не з їхньої волі.
Відповідно до ст. 3 ЦК, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Згідно ст. 15 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.ст. 316, 317 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Згідно ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується , зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
Як вже встановлено судом вище, право власності зареєстровано за відповідачем-2 на незаконних підставах, що також встановлено в рамках кримінального провадження, а тому накладення арешту в якості забезпечення відповідачем-2 своїх зобов`язань, є таким, що безпосередньо порушує права позивача як законного власника.
У відповідності зі ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Заяви про виникнення, зміну, припинення обтяжень та про звернення стягнення на предмет обтяження підписуються обтяжувачем.
Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Доказів, які б спростовували обставини, зазначені у позові, відповідачами суду надано не було.
Також позивач надав суду обґрунтовані докази того, що ОСОБА_2 постійно перешкоджає веденню господарської діяльності на об`єкті нерухомого майна, що розташований в АДРЕСА_1 , та намагається будь-що закласти це майно без згоди іншого власника ОСОБА_1 , та не дає можливості сприяти розвитку комерційної діяльності цього підприємства для отримання прибутку. Судом встановлено, що цей майновий комплекс є неподільним об`єктом нерухомого майна, який не може функціонувати, шляхом поділу на 2 рівні частини.
За клопотанням позивача ухвалою Індустріального районного суду від 18.10.2016 р. судом було призначено проведення будівельно-технічної експертизи щодо визначення вартості нерухомого майна,яке є предметом спору.
На виконання вимог ухвали від 18.10.2016 р. Правобережною товарною біржею було проведено експертизу щодо визначення вартості спірного майна станом на день проведення експертизи, відповідно до висновку якої вартість склала 49 316 грн. ( 1/2 частки складає 24 650 грн.).
Враховуючи, що суд визнав вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірне майно обґрунтованими, у зв`язку з тим, що відповідачем-1 здійснюються незаконні дії, спрямовані на відчуження цього майна без згоди позивача, а також неможливістю поділу об`єкта нерухомого майна, та приймаючи до уваги те, що, відповідач-1 був власником 1/2 частини цього майна, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 316, 317, 320,330, 388 655, 659 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 4, 12, 13, 23, 76, 80, 81, 258, 259, 263 - 265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та сплати компенсації - задовольнити в повному обсязі.
Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 17811969 від 02.12.2016 р., зареєстроване на підставі ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області № 214/6996/16-ц від 01.12.2016 р.
Припинити право власності ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) на 1/2 частину комплексу будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60,9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3775,0 кв.м., що розташований в сщ. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069.
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) право 100% власності на комплекс будівлі вагової та авто гаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ. «А» - загальною площею 60,9 кв.м., авто гараж шлакоблочний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. «Б» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240, 0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3 775,0 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 10573069.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1 ) вартість 1/2 частини нерухомого майна, що відповідно до експертної оцінки складає 24 650 грн. (двадцять чотири тисячі шістсот п`ятдесят гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В.Шумська