_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1253/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2019

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Бундєвій Я.І., розглянувши в м.Одесі в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Харківське автотранспортне підприємство №16363», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2017 року Гловацький звернувся до суду з позовом, який обґрунтував тим, що 21.06.2017 року сталась ДТП, внаслідок чого з вини водія транспортного засобу VOLVO F12 та причепу SCHMITZ-SKO 24, якими керував ОСОБА_2 , було завдано механічні пошкодження автомобілю HYUNDAI TUCSON під його керуванням. Також було завдано шкоди здоров`ю позивача. На момент ДТП, Сергієнко виконував завдання за трудовим договором з ПАТ «Харківське автотранспортне підприємство № 16363 ». Обидва транспортні засоби, якими керував винуватець ДТП були застраховані у ПАТ «СК «ПЗУ Україна». Оскільки страхове відшкодування було виплачено частково, просив суд стягнути солідарно з відповідачів в гривні 70,604.57 - в рахунок матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП; 3000 - в рахунок відшкодування витрат на складення звітів про визначення вартості матеріального збитку; 100,000.00 - в рахунок відшкодування шкоди завданої здоров`ю. Окрім цього, просив стягнути солідарно з ПАТ «Харківське АТП №16363» та Сергієнко 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

14.12.2017 року, ухвалою суду відкрито провадження за вказаним позовом, призначено справу для слухання в судовому засіданні.

13.02.2018 року, від відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» надійшли заперечення проти позову, які мотивовані посиланням на те, що позивачу було в повній мірі виплачено страхове відшкодування в розмірі 86164 гривень за матеріальну шкоду та 2464,08 гривень за шкоду здоров`ю і матеріальну шкоду, інші вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

01.03.2018 року, від відповідача Сергієнка надійшли заперечення проти позову, які мотивовані посиланням на те, що позивачем по справі може бути лише товариство якому належить пошкоджений автомобіль, до того ж шкода вже компенсована страховиком. Шкода здоров`ю не відомо в чому полягає, а наданий позивачем виписний епікриз з лікарні є сфальсифікованим доказом. У задоволені позову просив відмовити.

25.04.2018 року, ухвалою суду у задоволенні клопотання представника ПАТ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» у задоволені клопотання про призначення автомобільно-товарознавчої експертизи мотивованого необхідністю повного, об`єктивного, всебічного розгляду справи, підтвердження збитків внаслідок ДТП, було відмовлено з підстав відсутності обов`язкових умов для призначення експертизи, передбачених ч.1 ст.103 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи вже наявні висновки експертів стосовно вартості матеріальних збитків внаслідок ДТП і вони не викликають сумнівів щодо їх правильності.

25.04.2018 року, ухвалою суду задоволено клопотання представника Гловацького адвоката Ноздріна О.М. та призначено у справі судово-медичну експертизу для з`ясування причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП яка мала місце 21.06.2017 року та компресійним переломом тіла, виявленим у позивача, проведення якої доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

08.05.2018 року, від відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» (), як правонаступника «ПАТ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» () надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що позивач не є власником авто; позивачем не надано звіту №0049 про визначення вартості матеріального збитку та висновку експерта №6083 від 15.11.2017 року в повному обсязі; відсутності впевненості, що розлад здоров`я Гловацького підтверджений епікризом №10082 стався внаслідок ДТП; позивачем не доведено моральної шкоди та причинного зв`язку із протиправністю діяння. З урахуванням викладено, просило залучити як правонаступника відповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363», а у задоволені позову відмовити повністю.

17.04.2019 року від КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» на адресу суду за вх.№19148/19 надійшли матеріали справи з висновком експерта №239 у відношенні ОСОБА_1 .

19.04.2019 року, ухвалою Київського районного суду м. Одеси було поновлено провадження по справі, призначено судове засідання на 27.05.2019 року.

27.05.2019 року, в судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи є відповідні розписки.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2017 року сталася ДТП між транспортним засобом HYUNDAI TUCSON н.з. НОМЕР_2 під керуванням Гловацького та автомобілем VOLVO F12 н.з. НОМЕР_3 , причепом SCHMITZ-SKO 24 н.з. НОМЕР_4 під керуванням Сергієнко у відношенні якого було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП2 №426327.

16.08.2017 року постановою Новотроїцького районного суду Херсонської області Сергієнко визнано винним у скоєному ДТП за ст.124 КУпАП, накладено штраф (т.1 арк. 10-13).

На час ДТП, обидва транспортні засоби, якими керував Сергієнко належали ПАТ «Харківське АТП №16363» (), що вбачається з свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу та підтверджується їх поясненнями (т.1 арк. 220).

Сергієнко на момент ДТП 21.06.2017 року, перебував у трудових відносинах з ПАТ «Харківське АТП №16363» на посаді водія, що вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія АП2 №426327 та наказів ПАТ «Харківське АТП №16363» №63-К від 26.04.2016 року про прийняття на роботу Сергієнко та №12-К про припинення трудових договору (контракту) з Сергієнко від 11.01.2018 року (т.1 арк.203-204).

Обидва транспортні засоби, на момент настання страхового випадку 21.06.2017 року, були застраховані за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між ПАТ «Харківське АТП №16363» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (), що підтверджується полісом №АК/ НОМЕР_5 на ТЗ VOLVO F12 номерний знак НОМЕР_3 (т.1. арк.156) та полісом №АК/9993759 на причеп SCHMITZ-SKO 24 номерний знак НОМЕР_4 (т.1. арк.223).

05.07.2017 року Гловацький звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку. За наслідками розгляду вказаної заяви та страхової справи №UA001 йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 86164,00 гривень за матеріальну шкоду та ще 2464,08 гривень за шкоду здоров`ю та матеріальну шкоду.

13.12.2017 року, не погодившись із сумами страхового відшкодування Гловацький звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 173604,57 гривень, з яких 70604,57 гривень в рахунок матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП; 3000 в рахунок відшкодування витрат на складання звітів про визначення матеріального збитку; 100000 - в рахунок відшкодування шкоди завданої здоров`ю. Окрім цього просив стягнути солідарно з ПАТ «Харківське АТП №16363» та Сергієнко 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В матеріалах справи наявні звіти з приводу визначення вартості матеріального збитку завданого внаслідок ДТП.

Згідно зі звітом №0049 виконаного оцінювачем СПД ОСОБА_4 (т.1 арк.14-44) з додатковими поясненнями щодо дати огляду, оцінки та повідомлення телеграмами (т.2. арк.9) визначено вартість матеріального збитку в розмірі 156169,61 гривень.

Згідно зі звітом №035 про оцінку вартості збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 31.07.2017 року виконаного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 на замовлення відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» визначено вартість матеріального збитку в розмірі 156164 гривень (т.1 арк.159-165).

Згідно із висновком експерта №6083 від 15.11.2017 року щодо експертного, автотоварознавчого дослідження по визначенню ринкової вартості ТЗ та вартості матеріального збитку завданого володільцю автомобілю HYUNDAI TUCSON реєстраційний номер 9 А60049 встановлено, що відновлення авто є неможливим та економічно недоцільним, ринкова вартість після ДТП дорівнює вартості утилізації ТЗ, що відповідає вартості металобрухту; визначено вартість матеріального збитку в розмірі 153880 гривень (т.1 арк. 45-92).

Суд, проаналізувавши вказані висновки, доходить висновку, що всі вони майже однаково визначають вартість матеріального збитку, а тому вважає за можливе визначити цей розмір виходячи із суми в 156169,61 гривень.

Позивачем зазначено в позовній заяві, що ним отримано від відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 85565,04 гривень страхового відшкодування. Разом з цим, відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в своїх запереченнях зазначено, що ним прийнято рішення та проведено виплату страхового відшкодування в розмірі 86164 грн. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відправлення Позивачу та отримання ним страхового відшкодування саме в сумі 86164 гривень та будь-яких інших виплат.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.88 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного суд вважає доведеною обставиною отримання позивачем 85565,04 гривень.

Таким чином, Позивачу не було відшкодовано збитків у повному обсязі, а саме сума в розмірі 70604,57 гривень (156169,61-85565,04).

Судом встановлено, що в результаті ДТП шкода була завдана не лише автомобілю, але і здоров`ю позивача. Так, згідно до виписного епікризу №10082 виданого Комунальною установою «Міська клінічна лікарня №1» від 13.09.2017 року діагностовано «неускладнений компресійний перелом тіла L1 1 ст., стійкий вертеброгений больовий синдром (люмбалгія) з порушенням функції статики та ходьби» (т.2 арк.15). Заподіяну шкоду здоров`ю Гловацьким було оцінено в 100000 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх заперечення проти позову зазначив, що Гловацький не скаржився на отриманні тілесні ушкодження.

Суд критично ставиться до вказаних пояснень, оскільки в матеріалах справа наявна копія розписки самого ОСОБА_2 від 21.06.2017 року, в якій останній визнаючи свою провину в ДТП підтверджує, що повністю приймає на себе всі витрати на лікування у разі погіршення здоров`я Гловацького (т.1 арк.93).

В своїх заперечення Відповідачі також посилалися на той факт, що шкода здоров`ю не відомо в чому полягає, а наданий позивачем виписний епікриз з лікарні є сфальсифікованим доказом; відсутня впевненість, що розлад здоров`я Гловацького підтверджений епікризом №10082 міг статися внаслідок ДТП 21.06.2017 року.

Відповідно до ст.103 ЦПК України, для з`ясування причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП та компресійним переломом тіла виявленим у Позивача, за клопотанням представника позивача судом було призначено судово-медичну експертизу.

За підсумками висновку експерта №239 щодо проведеної комісійної судово-медичної експертизи Гловацького розпочатої 8.10.2018 року та закінченої 2.04.2019 року встановлено, що у гр. Гловацького наступні тілесні ушкодження: закрита травма хребта у вигляді компресійного перелому тіла 1-го поперекового хребця, як ускладнилася розвитком значного обмеження рухів у поперековому відділі хребта, больовим синдромом із порушенням статики, ходи, що у відповідності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи, тягне за собою постійну втрату загальної працездатності у розмірі 40 (сорока) відсотків. Тому дана травма, згідно з п.2.1.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм розладу здоров`я, пов`язаного із стійкою втратою загальної працездатності не менше ніж на одну третину (не менше ніж 33%). Перелічені ушкодження спричинені дією тупих предметів, якими могли бути частини салону автомобіля при зіткненні автомобілів, тобто, могли бути отримані внаслідок ДТП 21.06.2017 року (т.2. арк.105-113).

Відповідно до ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд доходить висновку, що Позивачем доведено причинно-наслідковий зв`язок між подією ДТП та наявними у нього тілесними ушкодженнями, в той час як Відповідачами, з огляду на ст.81 ЦПК України, не було доведено зворотного.

Згідно із ч.1,2 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні та позивачем не надано документів на підтвердження його заробітку (доходу) суд виходить із розміру мінімальної заробітної плати за 2017 рік у розмірі 3200 гривень, за 2018 рік - 3723 гривен, за 2019 рік - 4174 гривень.

Таким чином, починаючи з 21.06.2017 року до дати прийняття рішення судом 27.05.2019 року, встановлено, що за 6 місяців 2017 року - сума мінімальної заробітної плати складає 19200,00 гривень, за 12 місяців 2018 року - сума мінімальної заробітної плати складає 44676 гривень, за 5 місяців 2019 року - сума мінімальної заробітної плати складає 20865 гривень. Загальна сума за період з липень 2017 року по травень 2019 року складає 84741 гривень.

Враховуючи, що позивачем було заявлено до стягнення 100 000 гривень, однак не надано документів про витрати на лікування, керуючись принципами справедливості та співмірності, доходить висновку про можливість часткового задоволення вимог та вважає суму в 50000 гривень достатньою для компенсації позивачу за завдану шкоду.

Суд не приймає до уваги аргументи Відповідачів, що Позивач не є власником транспортного засобу, а тому не має права на відшкодування шкоди, з таких підстав.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 344/10730/15-ц, провадження № 61-5079 св 18.

Тому, встановивши, що Гловацький керував транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, а також дослідивши виписку із торгівельного реєстру Міського суду в Празі від 07.09.2016 року із перекладом, згідно якого зазначено, що Гловацький є засновником та директором юридичної особи - торгової фірми BUENO s.r.o., яка є власником авто HYUNDAI TUCSON н.з. 9 А60049 (т.1 арк.99-101), суд вважає що Позивач правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.1172 ЦК України встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц встановила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що ПАТ «Харківське автотранспортне підприємство №16363» було укладено з ПАТ «СК «ПЗУ Україна» договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на обидва транспортні засоби (автомобіль та причеп), якими було завдано шкоди та скоєно ДТП, загальна сума (ліміт відповідальності) по страховим полісам за якими становить за шкоду здоров`ю 400 000 гривень, а шкоду майну 200 000 гривень, в той час, як розмір позовних вимог є меншим за вказану суму, то відшкодування шкоди має бути покладено саме на страховика.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що винними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася як у фізичному болю та стражданнях, яких Гловацький зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, так і у душевних стражданнях і психічних переживаннях через ДТП, пошкодженням майна, порушення звичного образу життя у зв`язку із відсутністю можливості користуватися автомобілем, необхідністю звертатися до медичних закладів з метою проходження досліджень та діагностик, звертатися за правовою допомогою до адвоката з метою захисту його прав та представлення інтересів в суді, вже більше як два роки чекати на отримання повної компенсації завданої шкоди, яку суд вважає доведеною, а тому з відповідача підлягає стягненню сума 5000 гривень, що буде достатньою для відшкодування моральних страждань позивача.

Оскільки, вимоги про стягнення моральної шкоди були заявлені Позивачем до ПАТ «Харківське АТП №16363» та Сергієнко, враховуючи, що судом були встановлені обставини перебування ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП 21.06.2017 року в трудових відносинах та виконання завдання за дорученням ПАТ «Харківське АТП №16363», що останнім також не заперечується, керуючись ст.1172 ЦК України, суд вважає правомірним стягнення моральної шкоди саме з підприємства.

На підставі ст.133 ЦПК України, суд, також стягує з ПАТ «Харківське автотранспортного підприємство №16363» на користь Позивача документально підтверджені судові витрати пов`язані із складанням звіту №0049 про визначення вартості матеріального збитку у сумі 3000 грн. (квитанція на 1500,00 гривень та квитанція на суму 1500 гривень за виконання висновку експерта №6083 щодо автотоварознавчого дослідження).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Станом на час прийняття цього рішення судом, Публічне акціонерне товариство «Харківське автотранспортне підприємство №16363» () припинено, його правонаступником є Товариство з додатковою відповідальністю «Харківське автотранспортне підприємство №16363» (), що підтверджується як витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.04.2018 року (т.2 арк.49) так і даними самого реєстру станом на 27.05.2019 року.

Керуючись ст. . 4-13,76-89,258-273ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) у якості відшкодування матеріальної шкоди 70604,57 грн. та в рахунок відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю 50000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Харківське автотранспортного підприємства №16363» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати 3000 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському Апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бескровний Я. В.