ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2019 року

м.Харків

справа № 639/1677/19

провадження № 22-ц/818/2721/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Баркової Н.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

25 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 15 645 973,41 грн.

28 березня 2019 року позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження наступних обєктів нерухомого майна, які належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві приватної та спільної сумісної власності:

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 13-:-16, 13а, загальною площею 50,9 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «А-2», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлові приміщення 1-го поверху № 53-66, загальною площею 235,0 кв.м. в житловому будинку літ. «А-5», розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-:-5, 8, загальною площею 184,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. «Б-1», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 ;

-нежитлові приміщення 1-го поверху № 3а, 4а, 4б, 5 АДРЕСА_4 , 5б, загальною площею 114,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-8», розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . АДРЕСА_5 ;

-нежитлова будівля літ «А-1», загальною площею 368,5 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_6 ;

-земельна ділянка загальною площею 0,1525 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_6 . АДРЕСА_6 , цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ «А-1» (магазин);

-нежитлові приміщення підвальної частини № II, ІІа, ІІІ, ІІІб, V, VI. IX, ІХа житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 119,5 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_7 ;

-двокімнатна квартира АДРЕСА_8 ;

-чотирьохкімнатна квартира № 7 загальною площею 175,8 кв.м., яка знаходиться за АДРЕСА_9 : АДРЕСА_10 ;

-нежитлові приміщення цокольного поверху № І-1 -:-1-11 загальною площею 128.6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_10 ;

-садовий будинок загальною площею 151,80 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_11 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 березня 2019 року у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами. Процесуальним законом не передбачено в порядку вжиття заходів забезпечення позову обов`язкового з`ясування вартості майна, на яке судом накладається арешт. Вважає, що наявні підстави для задоволення її заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лишняк Інна Вікторівна надала письмові пояснення, просила суд врахувати, що у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно, яке б належало йому на праві приватної, спільної сумісної або часткової власності. Також просила постановити рішення відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову, які позивач просить вжити суд, не є співмірними заявленим позовним вимогам. Позивачем не доведено наявність обставин, які б підтверджували існування реальної загрози, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Крім того, вжиття зазначених у заяві заходів забезпечення позову можуть порушити інтереси іпотекодержателів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. п. 1, 2, ч. 1, ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 14.11.2009 року у розмірі 15 645 973,41 грн.

Як на підставу вимог заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі ОСОБА_1 посилалася на те, що забезпечення позову є необхідним, оскільки ціна позовних вимог є значною, а у випадку задоволення позовних вимог,- невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивачка зазначала, що з інтренет-ресурсів їй стало відомо, що один із відповідачів намагається продати майно, яке належить відповідачам на праві спільної сумісної власності. На думку позивачки, дії відповідачів по відчуженню вказаного майна свідчать про існування реальної загрози невиконання в майбутньому рішення суду про стягнення боргу за договором позики. Вважає, що обраний нею вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки вартість об`єктів нерухомого майна не є вищою ніж сума заявлених позовних вимог у даній справі, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та спрямовані на ефективне виконання можливого рішення суду у цій справі, в разі його постановлення на користь позивача, а тому ніяким чином не будуть невиправдано обмежувати права відповідача.

З матеріалів справи убачається, що позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за договором позики, укладений у простій письмовій формі, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 .

З 2015 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб. Наразі між відповідачами існує декілька судових спорів щодо права власності на майно, набутого у період шлюбу. У зв`язку з розглядом зазначених справ судом накладено арешт на нерухоме майно щодо якого позивачка по даній справі просить вжити заходи забезпечення позову.

Зазначені обставини визнали в судовому засіданні сторони.

Все майно, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт, зареєстроване на праві власності за ОСОБА_3 .

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку позивача з тим, щоб забезпечити відповідачу реальне та ефективне виконання судового рішення.

Разом з тим заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову у спосіб, про який просив позивач. Посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того нежитлові приміщення підвальної частини № II, ІІа, ІІІ, ІІІб, V, VI. IX, ІХа житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 119,5 кв.м., які розташовані за адресою АДРЕСА_7 , нежитлові приміщення цокольного поверху № І-1 -:-1-11 загальною площею 128.6 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_10 та чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_12 загальною АДРЕСА_13 175,8 кв.м., яка знаходиться за АДРЕСА_10 , згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, перебувають в іпотеці за договорами від 07.03.2019 року (а.с.35, 42, 45).

А нежитлові приміщення 1-го поверху АДРЕСА_14 АДРЕСА_15 АДРЕСА_15 АДРЕСА_16 , загальною площею 114,8 кв.м. в житловому будинку літ. «А-8», розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , власник яких не зазначений, - знаходяться під обтяженням на підставі ухвали Київського районного суду м.Харкова від 12.10.2018 року (а.с.25).

Як підтвердили сторони в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, інше нерухоме майно також арештовано в порядку забезпечення позову між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У зв`язку з цим підстав вважати, що ОСОБА_3 може розпорядитись зазначеним майном не вбачається.

Крім того суд першої інстанції правильно зазначив про відсутність доказів співмірності заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, сумі позову.

При цьому колегія суддів зауважує, що хоча сума позову є значною, проте кількість нерухомого майна, місце його розташування, свідчить про те, що його вартість може значно перевищити розмір заявлених вимог.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання позивачки на те, що заявлені заходи забезпечення позову є співмірними із позовними вимогами, - не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки відсутні дані про вартість майна, на яке ОСОБА_1 просить накласти арешт.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 06.06.2019 року.