Справа № 419/3231/18
Провадження № 22-ц/810/87/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, лютого місяця, 27-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року у цивільній справі (№ 419/3231/18 суддя І інстанції Мартинюк В.Б.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 2400 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до повноліття дитини.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини було задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1200 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3, в розмірі 2400 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову 13.11.2018 року і до повноліття дитини. Сторони до судового засідання суду апеляційної інстанції не зявилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕД № 290356 батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Малолітній ільїнов Д.Р. мешкає разом з позивачем, що підтверджується копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та не оспорюються сторонами (а.с.11). Відповідач є працездатною особою, проте відомості про матеріальне становище відповідача у суду відсутні. Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, за ОСОБА_2 не зареєстровано нерухомого майна (а.с.65). Згідно даних автоматизованої інформаційної системи МВС, транспортний засіб Nissan Patrol, номерний знак НОМЕР_1, 24.06.2014 року зареєстровано за ОСОБА_2. Станом на 13.11.2018 р. вищевказаний транспортний засіб за іншими власниками не реєструвався, інші транспортні засоби за ОСОБА_2 не зареєстровані (а.с.102). Також суд першої інстанції дійшов висновку, про те що посилання позивача про те, що вона щомісячно здійснює витрати на розвиток дитини, в тому числі на відвідування англійської мови, малювання, басейну, секції таеквондо; витрати на лікування та інше є необґрунтованими. На думку суду, витрати на відвідування дитиною додаткових занять, лікування, відносяться до додаткових витрат на утримання дитини, пов'язані з розвитком здібностей дитини та хворобою. В даному позові ОСОБА_1 не заявляла позовних вимог щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.

Суд першої інстанції вирішив стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1200 грн., прийшовши до висновків що саме такий розмір утримання є обґрунтованим, відповідатиме вимогам виваженості і справедливості та відповідатиме вимогам чинного законодавства. Колегія суддів не може погодитись із висновками суду, окрема у частині визначення розміру стягнення аліментів, адже до них суд дійшов поспішно, із певними порушеннями норм процесуального та матеріального права, без належного врахування усіх обставин справи що підлягали вивченню та оцінці.

Колегія суддів бере тут до уваги наступне - відповідно до правил статті 182 СК судом повинні враховуватись при визначенні розміру аліментів стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому законодавець визначив, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а абзацем 3 частини 2 статті 182 СК є визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На цей час він для дитини віком дo 6 років складає з 01 січня 2019 року суму у 1626 грн.

Відповідач є дорослою працездатною особою, що має вищу юридичну освіту, певний досвід про свідчить стаж роботи необхідний для отримання права на зайняття адвокатською діяльністю і відповідно обумовлений цим належний досвід роботи у юридичній сфері вже у якості адвоката, має право на зайняття адвокатською діяльністю, є практикуючим адвокатом, отримує певний дохід, має у власності та використовує транспортний засіб - автомобіль «Nissan Patrol». Усі ці обставини з точки зору колегії суддів безсумнівно свідчать про те, що є підстави для висновків про «достатність заробітку (доходу) платника аліментів» для визначення розміру стягуваних аліментів у розмірі не менш ніж «мінімальний рекомендований розмір аліментів», як це і вказано у абзаці 3 частини 2 статті 182 СК.

Що ж до інших доводів апеляційної скарги, то посилання апелянта на те, що при визначенні розміру аліментів необхідно виходити саме з потреб дитини, які визначені апелянтом у розмірі 4800 гривень на місяць - заслуговувало б на увагу лише за умови доведеності належними та допустимими доказами такого матеріального статку відповідача, що давав би можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі. А отже за таких обставин надані докази про необхідний розмір стягнення аліментів не можуть бути враховані при визначенні розміру стягнення, адже стаття 182 вказує чітко на обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів витрачання коштів на «профілактичні медичні заходи, лікування простуд» дійсно можуть бути враховані судом, проте з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається що вони несуть у цьому випадку якийсь особливий характер та повинні суттєво вплинути на визначення розміру стягуваних аліментів . Крім того, колегія суддів бере тут до уваги і те, що позивачка не позбавлена права звернутись до суду за стягненням у разі необхідності і додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів та інших вказаних у ст. 185 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20.12.2018 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягуваних аліментів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня 2018 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягуваних аліментів та ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий

Судді