Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 336/326/16-ц

провадження № 61-7427 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року у складі судді Щасливої О. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Кочеткової І. В., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця»), Державної адміністрації залізничного транспорту України про захист прав споживачів.

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну відповідачів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2016 року первісного відповідача - ДП «Придніпровська залізниця» замінено на належного відповідача - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»).

Позовна заява мотивована тим, що у липні 2013 року в касі залізничного вокзалу «Запоріжжя-2» вона купила квиток для здійснення подорожі від м. Москви до м. Хабаровська (Російська Федерація). Так як з інформації у квитку не можна було зрозуміти, за яким часом потяг прибуває до м. Хабаровська, за московським або за місцевим часом, вона звернулась з відповідним питанням до особи, яка продала їй квиток і та запевнила її, що у квитку вказане прибуття поїзда за місцевим часом. Виходячи з вказаної інформації, вона придбала квитки для перельоту в обидва кінці з м. Хабаровська до м. Південно-Сахалінськ.

Прибувши 07 серпня 2013 року у м. Хабаровськ, вона з`ясувала, що на квитку було вказано московський час, а це означає, що за місцевим часом було на сім годин пізніше (12 год. 58 хв. порівняно з 05 год. 58 хв. за московським часом). Розраховуючи на прибуття до м. Хабаровська о 05 год. 58 хв., вона придбала авіаквитки 07 серпня 2013 року о 08 год. 50 хв. за місцевим часом. Прибувши фактично на 7 годин пізніше, вона не встигла на свій рейс, втративши при цьому вартість перельоту в обидва кінці, оскільки цей квиток можна було використовувати лише за умови здійснення перельоту в обидва кінці. Так як її запізнення сталося не з вини перевізника, залізниця відмовила їй в наданні документів про поважність причини запізнення на літак, що було б підставою для заміни квитків на авіапереліт з найменшими втратами.

Вважала, що не повідомивши їй достовірну інформацію про час прибуття поїзду до м. Хабаровська, працівники відповідача завдали їй збитків у розмірі вартості авіаквитків на суму 4 285 грн.

Також позивач вважала, що стягненню з відповідача підлягає 3 % річних у сумі 452 грн 88 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 613 грн 21 коп.

Посилалась на те, що неправомірними діями відповідача їй було завдано також моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість квитка на літак у розмірі 4 285 грн, 3 % річних у розмірі 452 грн 88 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 613 грн 21 коп., 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не надавав позивачу послуги з міжнародного перевезення, а позивач отримала від відповідача послугу з оформлення квитка для здійснення залізничної поїздки за межами України. Інформація про час прибуття поїзду вдруковується в квиток автоматично, а деталізація часу прибуття поїзду із зазначенням часового поясу станції призначення Порядком оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті не передбачено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено з інших правових підстав.

Постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Запорізької області

від 05 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-26976св18).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ПАТ «Українська залізниця» надало позивачу послугу з оформлення та продажу проїзного документа із дотриманням правил, передбачених чинними нормативно-правовими актами, договору перевезення між сторонами укладено не

було, оскільки зазначені послуги їй було надано залізницею Російської Федерації. Отже, підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів», відсутні.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що після звернення до відповідача з претензією про завдані збитки інформація про час прибуття із зазначенням часового поясу була внесена відповідачем до квитків. У зв?язку з цим вважала, що відповідач неправильно оформив їй проїзний квиток, не зазначивши часовий пояс, а тому має нести відповідальність за завдані збитки.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 336/326/16-ц з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Відповідно до пункту 4 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Згідно з параграфами 1, 3 статті 4.1 Угоди про міжнародне пасажирське сполучення від 01 листопада 1951 року (зі змінами), сторонами якої в тому числі є Україна і Російська Федерація, проїзним документом, що посвідчує укладення договору залізничного перевезення пасажира, є квиток. Квиток повинен містити такі основні дані: літери «МС» (в квитку, який оформляється ручним способом); найменування станції відправлення та призначення; номер квитка, позначений друкарським способом; маршрут слідування; клас вагону; кількість осіб; вартість проїзду; термін придатності квитка (в квитку, який оформляється електронним способом); дату видачі квитка; найменування залізниці, що видала квиток.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів

на залізничному транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства доходів і зборів України від 30 травня 2013 року № 331/137, для оформлення проїзду пасажирів у внутрішньому та міжнародному сполученнях використовуються такі форми бланків: проїзний документ автоматизованої системи керування «Експрес» (далі - АСК «Експрес»).

Згідно з введених касиром вхідних даних у бланк проїзного документа АСК «Експрес» системою автоматично вдруковується така інформація: номер і категорія поїзда та його шифр, дата відправлення (число, місяць, години, хвилини), номер і категорія вагона, вартість квитка та вартість плацкарти (в національній валюті), кількість осіб, на яких оформлюється проїзний документ, назва проїзного документа (відповідно до позначень АСК - повний, дитячий, пільговий, безкоштовний, груповий, військовий), назви станцій відправлення та призначення, номери місць, вид розрахунку та складові вартості проїзду пасажира, дата і час прибуття поїзда на станцію призначення, реквізити страховика тощо (пункт 9.3 вказаного вище Порядку).

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що ПАТ «Українська залізниця» надало позивачу послугу з оформлення та продажу проїзного документа із дотриманням правил, передбачених чинними нормативно-правовими актами, договору перевезення між сторонами укладено не було, оскільки зазначені послуги їй було надано залізницею Російської Федерації. Отже, підстави для покладення на відповідача відповідальності за завдані позивачу збитки відсутні.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач неправильно оформив її проїзний квиток, не зазначивши часовий пояс, а тому має нести відповідальність за завдані збитки, безпідставні, оскільки відповідно до вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок оформлення проїзного документа, час прибуття вдруковується автоматично системою АСК «Експрес», тобто у проїзному документі зазначено час прибуття, повідомлений залізницею Російської Федерації, яка самостійно визначає, за яким часовим поясом зазначати час прибуття, а зазначення часу прибуття із зазначенням часового поясу чинними міжнародними та національними нормативно-правовими актами не передбачено.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 січня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк