Номер провадження: 22-ц/813/4090/19
Номер справи місцевого суду: 522/7388/16-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря- Ющак А.Ю.

Осіб,що беруть участь у справі-

Представника апелянта- Канікаєв Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

-про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив суд визнати кредитний договір недійсним з тих підстав, що під час укладення договору , банк приховав від позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту. Йому не було роз`яснено варіанти повернення кредиту,включаючи кількість платежів, її частоту та обсяги, не роз`яснено ризики під час виконання зобов`язання та обсяг збільшення зобов`язань у такому випадку.

В листопаді 2018 року представник позивача на підтвердження своїх доводів заявив клопотання про призначення по справі судової бухгалтерської експертизи посилаючись на те, що для повного та обєктивного зясування обставин по справі необхідні знання в області економіки.

На вирішення якої просив поставити наступні питання:

-Яка реальна процентна ставка нараховувається позичальнику за кредитним договором № 014/0044/74/62452 від 08.08.2006 року укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ?

-Якою є сукупна вартість кредиту за кредитним договором № 014/0044/74/62452 від 08.08.2006 року укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року в призначенні судової економічної судової експертизи - відмовлено.( а.с.122-124 т.2).

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду з винесенням нової, якою призначити судову експертизу посилаючись на неповне з`ясування судом обставин по справі.

Відзив на апеляційній скаргу до апеляційного суду не надходив.

В судове засідання представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає за можливим розглянути справу за їх відсутністю.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

Заявник в апеляційній скарзі зазначає на помилковість висновку районного суду про те, що поставлені у клопотанні питання не відносяться до предмету доказування, не відповідають обставинам по справі та відносяться до правових питань. Зокрема зазначає, що підстави позову пов`язуються з відсутністю орієнтованої сукупної вартості кредиту. Саме для встановлення цієї вартості на підтвердження відсутності такої інформації потрібні спеціальні знання в галузі економіки.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ПО СПРАВІ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з`явились, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Відмовляючи в клопотанні про призначенні судово-економічної експертизи районний суд виходив з предмету позовних вимог та підстав з яких вони заявлені, а також з урахуванням того, що зазначені більшість питань, поставлених в клопотанні, не потребують спеціальних знань в галузі економіки або бухгалтерії, а відносяться до правових питань і їх оцінка буде надано судом в рішенні суду

З таким висновком районного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку,сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

Так, ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

За положеннями ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Також відповідно до п. 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 роз`яснено, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору

Вирішуючи спір, районний суд повинен враховувати фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: чи відповідає спірний кредитний договір вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, чи надавалася позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повна інформація про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості.

Районний суд повинен перевіряти належність наданого банком розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором, з чого складається сума заборгованості, яка стягується, надавати оцінку правильності чи хибності розрахунку заборгованості, наданого банком, обговорювати питання про можливість призначення у справі судової бухгалтерської експертизи для з`ясування дійсного розміру розрахунків між сторонами за кредитним договором

Такий же висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року в справі № 6-80цс12 та від 25 вересня 2013 року в справі № 6-80ц13.

Кожна сторона має право на одержання законного та обґрунтованого рішення.

Ст.81 ЦПК України розподіляє тягар доказування між сторонами.

Головним завданням суду в розгляді та вирішенні справи є з`ясування дійсних взаємовідносин сторін і захист порушеного або оспорюваного права.

Таке з`ясування можливе тільки шляхом дослідження й оцінки доказів у справі,які надаються сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі.

В силу частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З врахуванням зазначеного судова колегія приходить до висновку, що питання які поставлені в клопотанні відносяться до економіки , не виходять за межі спеціальних знань експерта в цій галузі. Висновок районного суду, що вони відносяться до правових питань є помилковими, а тому з підстав ст.379 ч.1 п.3.4 ЦПК України ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду цього питання до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367,368,374,379,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 15 січня 2019 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 07.06.2019 року

Голодуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Т.В.Цюра