Справа № 452/1058/17 Головуючий у 1 інстанції: Кравців В.І.
Провадження № 22-ц/811/2557/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області в складі судді Кравціва В.І. від 21 липня 2017 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2017 року відмовлено в у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПОЗИКА» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Вказану ухвалу оскаржило ТзОВ «ФК «Позика».

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» відхилено. Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 листопада 2017 року скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21.07.2017 року та постановити ухвалу, якою задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Позика» та змінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика». Вважають, що судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, неправильно застосовано норми матеріального і порушено норм процесуального права, в результаті чого прийнято необґрунтоване й незаконне рішення. Зазначають, що стадія «виконавче провадження» розпочинається не з винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, як помилково стверджує суд першої інстанції, а саме з моменту ухвалення рішення. Звертають увагу, що виходячи із змісту статей 512, 514 ЦК України, ст. 378 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача. Вважають, що районний суд постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову, прийшов до хибних висновків, без урахування того, що за таких обставин рішення суду залишається взагалі без будь-якого виконання, що в свою чергу призвело до порушення ч.5 ст. 124 Конституції України, згідно якої судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий суд.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників),зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів заяви про заміну стягувача, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 512 ЦК України, ст. 378, ч.1 ст. 37 ЦПК України, ч.5 ст.8, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року (справа N 6-122цс13), та відмовляючи в задоволенні заяви, виходив з того, що із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2009 року у справі № 2-1303/2009 видно, що вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 2 червня 2008 року задоволені. Із наданих заявником Договорів факторингу відомо, що до заявника перейшло право вимоги за кредитним договором № 0, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 . Із справи № 2-1303/2009 вбачається, що 2 лютого 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» були надіслані два виконавчі листи. Однак, заявником не додано до заяви жодних доказів про відкриття та наявність виконавчого провадження з примусового виконання за вказаними виконавчими листами. Ураховуючи наведене, відсутні підстави для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини ж, які суд вважав встановленими відповідно не доведені.

26.04.2017р. «Фінансова компанія «Позика» звернулася до суду із заявою, у якій просила замінити первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» у справі №2-1303/2009.

В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що Самбірським міськрайонним судом Львівської області у справі № 2-1303/2009 ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у користь ПАТ «УкрСиббанк» та 26 грудня 2016 року між АТ «УкрСиббанк» і ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 перейшло до ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ». 26 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та ТОВ ФК «ПОЗИКА» укладено договір факторингу, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним кредитом перейшло до заявника.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 грудня 2009 року позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 472723,54 грн., як з боржника та поручителя.

На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи (а.с. 48)., які були надіслані ПАТ «УкрСиббанк» 2 лютого 2010 року.

З матеріалів справи вбачається, що 26 грудня 2016 року між Публічним акціонерним товариство «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Фінактив» укладено договір факторингу №51, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 02.06.2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Фінактив».

26 грудня 2016 року між ТОВ «ФК «Фінактив» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» укладено Договір факторингу №51/1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №0 від 02.06.2008 перейшло до ТОВ «ФК «Позика».

Крім цього, пунктом 2.5 договорів факторингу визначено, що одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення, якими забезпечується зобов`язання за первинними договорами, про що сторонами додатково укладаються договори відступлення права вимоги за договорами забезпечення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 14 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, і частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Зважаючи на вказані вимоги закону слід вказати про те, що фактором, та відповідно особою до якої може перейти право вимоги, зокрема, за кредитним договором може бути виключно Банк або інша фінансова установа, фізична ж особа відповідно фактором бути не може та таких прав набути не може.

Також, відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Крім цього, згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 515 ЦК України, заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

За ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду заяви судом першої інстанції, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 378 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 ст. 55 ЦПК України (в редакції чинній на даний час) передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина 2 ст. 55 ЦПК України).

Виходячи зі змісту вищенаведених норм, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ТзОВ «Фінансова компанія «Позика», оскільки назване товариство, як новий кредитор за основним зобов`язанням, довело право переходу та набуття грошової вимоги за договором факторингу №51/1 від 26 грудня 2016 року.

Однак, врахувавши вказані норми ЦК України у сукупності із пунктом 2.5 договорів факторингу, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстав для заміни кредитора у виконавчому провадженні про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості, як з поручителя, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Позика», як новий кредитор за основним зобов`язанням, не надало договорів про відступлення права вимоги за договорами забезпечення (договорами поруки), боржником за яким є поручитель ОСОБА_3 , а також не навело будь-яких обґрунтованих доводів про існування таких договорів.

Додатково слід вказати і про те, що ТзОВ «ФК «Позика» є фінансовою установою, що розміщена в реєстрі компаній що надають фінансові послуги, зокрема, послуги факторингу із чинною ліцензією Нацкомфінпослуг для надання такого виду послуг, що виключає нікчемність договору факторингу, як договору, що укладений неналежним суб`єктом як фактором (дані ЄДРЮОФОП, свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, а також дані із відкритого реєстру фінансових установ).

Вказаним слід задовольнити апеляційну скаргу та заяву про заміну стягувача частково, замінивши стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області за наслідками розгляду справи № 2-1303/2009 про стягнення лише з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика». В задоволенні решти заяви слід відмовити.

При цьому слід оскаржувану ухвалу суду скасувати з постановленням нової ухвали, визнавши доводи заяви та апеляційної скарги частково обґрунтованими.

Вказані висновки відповідають правовим позиціям висловленим Верховним Судом України у постанові за наслідками розгляду справи №6-122цс13 від 20.11.2013 року та Верховного Суду, зокрема, у даній справі провадження №61-812св17 від 10.04.2019 року та у справі № 463/1003/17 (провадження №61-9св18) від 27.02.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» задовольнити частково.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 21 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнити частково.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Самбірським міськрайонним судом Львівської області за наслідками розгляду справи № 2-1303/2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором, на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до суду Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 8.10.2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра