У х в а л а

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 308/1/15

провадження № 61-15883 ск 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , компанія «Financial& Investment Energy Holding(F.S.E.H.) Establishment», про визнання недійсним обміну жилими приміщеннями та визнання договорів недійсними,

В с т а н о в и в:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , компанія «Financial & Investment Energy Holding (F.S.E.H.) Establishment», про визнання недійсним обміну жилими приміщеннями та визнання договорів недійсними, в якому, з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог, просив:визнати недійсним примусовий обмін квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , здійснений 08 липня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; переселити ОСОБА_1 у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним і незаконним пункт № 237 рішення № 102 від 26 червня 1996 року виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в частині безоплатної передачі квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , та їх неповнолітнім дітям ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; зобов`язати виконавчий комітет Ужгородської міської ради скасувати пункт № 237 рішення № 102 від 26 червня 2006 року щодо приватизації квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також зобов`язати видати ордер ОСОБА_1 на вселення у квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; виселити ОСОБА_2 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 14 квітня 2000 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , які діяли в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та Компанією «Financial & Investment Energy Holding (F.I.E.H.) Establishment»; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 04 березня 2010 року між Компанією «Financial & Investment Energy Holding (F.I.E.H.) Establishment» та ОСОБА_2 .

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд: заборонити вчинення будь-яких дій з квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом накладення арешту; заборонити вчинення будь-яких дій з квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом накладення арешту; заборонити Ужгородській міській раді, виконавчому комітеті Ужгородської міської ради вчиняти будь-які дії з майном померлої ОСОБА_5 , яке знаходиться на складі ліквідованого комунального підприємства «ЖРЕР № 1», який знаходиться за адресою: місто Ужгород, площа Петефі, будинок № 24-26, шляхом заборони вчинення знищення майна, продажу майна, передачі майна іншим особам (крім спадкоємців) та будь-яких інших дій, які можуть порушити законні права спадкоємців ОСОБА_5 ; заборонити Ужгородському відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області вчиняти будь-які дії з майном померлої ОСОБА_5 , яке знаходиться у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони вчинення знищення майна, продажу майна, передачі майна іншим особам (крім спадкоємців) та будь-яких інших дій, які можуть порушити законні права спадкоємців ОСОБА_5

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року скасовано в частині відмови в накладенні арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та в цій частині заяву про забезпечення позову задоволено: накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; в іншій частині ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року залишено без змін.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, і ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, оскільки наявні обґрунтовані підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі, оскільки, зокрема, наявна висока імовірність навмисного відчуження спірного майна власниками, що матиме наслідком утруднення виконання відповідного рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивача.

Відповідно до частини третьоїстатті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Указану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження, та ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення цього строку з посиланням на те, що копію повного тексту оскаржуваної постанови Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року отримано лише 22 липня 2019 року.

На підтвердження дати отримання вказаного рішення суду апеляційної інстанції надано, зокрема, копію супровідного листа Закарпатського апеляційного суду від 10 липня 2019 року та копію конверта (відправник листа - Закарпатський апеляційний суд, отримувач - ОСОБА_1 ), з яких убачається, що відповідне судове рішення надіслано судом 10 липня 2019 року та отримано адресатом після 16 липня 2019 року.

Наведені підстави та обставини вказують на відсутність зловживань ОСОБА_1 його процесуальними правами та, відповідно, свідчать про поважність причин пропуску строку для подання касаційної скарги.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно частини першої статті 150 ЦПК України арешт може бути накладено на майно та (або) грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції у своєму рішенні від 04 липня 2018 року посилався, зокрема, не недоведеність заявником тих обставин, що існує реальна загроза утруднення виконання рішення суду, якщо таке буде ухвалено на користь позивача, а також доказів на підтвердження права власності відповідних осіб на спірне майно.

Закарпатський апеляційний суд у своїй постанові від 04 липня 2019 року, обґрунтовано установивши, що між сторонами існує спір,предметом якого є, зокрема, право власності на відповідне нерухоме майно, яке належить виконавчому комітету Ужгородської міської ради (квартира АДРЕСА_2), дійшов правильного висновку про необхідність скасування в цій частині ухвали суду першої інстанції, та необхідності здійснення забезпечення позову, шляхом накладення арешту виключно на спірне майно, яке перебуває у власності відповідача - виконавчого комітету Ужгородської міської ради, шляхом тимчасового обмеження реалізації власником оспорюваного права власності на спірне майно, до часу встановлення законності отримання у власність відповідного майна нинішнім власником, з метою забезпечення виконання ймовірного судового рішення та збереження спірного майна у нинішнього власника.

Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що відповідні заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами і такі заходи забезпечення позову у даному випадку не порушують права власності виконавчого комітету Ужгородської міської ради, оскільки жодним чином не обмежують реалізацію власником права власності в частині володіння та користування його майном.

При цьому, суд апеляційної інстанції також правильно врахував, що заходи забезпечення позову є превентивними по своїй правовій природі та направлені на убезпечення відповідних осіб від додаткових негативних наслідків, пов`язаних із відчуженням спірного майна виконавчим комітетом Ужгородської міської ради, до часу розгляду справи в суді та встановлення істини у справі.

На думку колегії суддів, зважаючи на предмет та підстави позову, а також враховуючи мотиви подання позивачем відповідної заяви, судом апеляційної інстанції відповідні заходи забезпечення позову у даній справі застосовані правомірно, обґрунтовано та з метою забезпечення виконання рішення суду, якщо таке буде винесене на користь позивача, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження спірного майна, що в свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_1 про необхідність накладення арешту на інше спірне майно, зокрема, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,то вони є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, яким правомірно визначено, що дана вимога не може бути задоволена, оскільки власником спірної квартири являється ОСОБА_4 , яка не має процесуального статусу відповідача у даній справі, а тому в силу вимог частини першої статті 150 ЦПК України, накладення арешту на майно, яке належить не відповідачу, не підлягає задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу заявника, що він не позбавлений права повторного звернення до суду із заявою про забезпечення позову, з дотриманням відповідних вимог ЦПК України.

Зазначені заявником в його касаційній скарзі інші аргументи колегія суддів також вважає необґрунтованими та виключно його суб`єктивними судженнями, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні

У відповідності до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

В силу пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, якими вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою.

Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись частиною першою статті 127, частиною другою статті 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 липня 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , компанія «Financial& Investment Energy Holding(F.S.E.H.) Establishment», про визнання недійсним обміну жилими приміщеннями та визнання договорів недійсними.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов