Ухвала

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 206/4148/17-ц

провадження № 61-30999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року у складі судді Маштак К. С. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради) про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2010 року до неї застосовані примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричного закладу із суворим наглядом. 29 березня 2016 року на підставі ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська примусові заходи медичного характеру пом`якшені у зв`язку з покращенням її стану, та переведено до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року їй продовжено заходи медичного характеру у вигляді перебування в умовах психіатричного відділення зі звичайним наглядом. Враховуючи вимоги частини четвертої статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» вважає, що строк дії ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2017 року закінчився 19 лютого 2017 року, тобто через 6 місяців після її постановлення. 13 січня 2017 року відповідач звернувся до суду із заявою про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах відділення із загальним наглядом. 21 лютого 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська змінив їй примусові заходи медичного характеру на надання амбулаторної психіатричної допомоги. Після чого, прокурором оскаржено це рішення і 25 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року та призначив новий розгляд у суді першої інстанції. 13 травня 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська повторно розглянув заяву відповідача про продовження примусових заходів медичного характеру та відмовив у її задоволенні, рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. 13 травня 2017 року відповідач повторно подав клопотання щодо продовження заходів медичного характеру. Таким чином, із 20 лютого 2017 року вона незаконно утримається у КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради, оскільки дія ухвали суду від 19 серпня 2016 року закінчилась 19 лютого 2017 року, судове провадження щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру закінчилось 23 травня 2017 року. Станом на 19 серпня 2017 року не існує жодного судового рішення чи іншого документа, який би дозволяв позбавлення її особистої свободи.

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, що полягає в її утриманні без відповідної правової підстави та стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 200 000,00 грн, що полягала у безпідставному обмеженні свободи позивача, бездіяльності відповідача та перешкоджанні в отриманні позивачем необхідної медичної допомоги.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутність рішення суду щодо припинення застосування примусових заходів медичного характеру до особи є підставою для подальшого продовження її знаходження в умовах такого закладу. Посилання позивача на відсутність підстав для утримання в умовах КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради не відповідає дійсності, оскільки згідно із Законом України «Про психіатричну допомогу» припинення застосування таких заходів відбувається на підставі відповідного рішення, проте, станом на час розгляду справи таке рішення відсутнє, а отже, і підстави для припинення застосування примусових заходів. Крім того, суд вважав помилковим твердження позивача та її представників, що строк дії ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року, яким позивачу продовжено застосування заходів примусового лікування, сплив 19 лютого 2017 року, тобто через 6 місяців після продовження, оскільки чинним законодавством не визначено такого строку дії ухвали. Позивач помилково ототожнює поняття «період продовження заходів медичного лікування» з «дією рішення суду», оскільки у статті 95 КК України вказано про продовження застосовування примусового заходу медичного характеру кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців, після чого представник лікарні на підставі відповідного висновку комісії порушує питання перед судом про зміну, продовження чи припинення таких заходів відносно особи. У період строку на який ОСОБА_1 продовжено примусові заходи медичного характеру, відповідач на підставі відповідного висновку комісії звернувся до суду з метою продовження застосування медичних заходів, проте ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2017 року прийнято рішення, яким в задоволенні заяви відмовлено, змінено примусові заходи медичного характеру в умовах відділення із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, зазначена ухвала була скасована. Таким чином, відповідач у визначений законом строк звернувся до суду із заявою про продовження заходів примусового лікування, при цьому подальший розгляд поданої заяви, у тому числі, апеляційне оскарження, передання заяви на повторний розгляд не можна трактувати як бездіяльність відповідача, оскільки дії, що передбачені законодавством та безпосередньо залежали від останнього вчинені відповідачем у встановлений законодавством термін. Висновки позивача щодо безпідставного її утримання в умовах лікарні, враховуючи, що 13 травня 2017 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська прийнято рішення, яким заяву про продовження примусових заходів медичного характеру в умовах відділення з загальним наглядом щодо ОСОБА_1 залишено без задоволення, суд, також, вважав помилковими, оскільки зазначене рішення мотивоване лише тим, що примусові заходи медичного характеру в умовах відділення із загальним наглядом, які просить подовжити заявник чинним законодавством не передбачений, в той час як чинним законодавством передбачено продовження примусових заходів медичного характеру із звичайним типом нагляду. Цим рішенням залишено без задоволення заяву відповідача з підстав відсутності у чинному законодавстві такого поняття як «примусові заходи медичного характеру в умовах відділення з загальним типом нагляду», а не за наявності підстав для припинення примусових заходів щодо ОСОБА_1

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відсутність рішення суду щодо припинення застосування примусових заходів медичного характеру до особи є підставою для подальшого продовження її знаходження в умовах такого закладу.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників

У травні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що строк дії примусових заходів медичного характеру, застосованих до ОСОБА_1 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2016 року, закінчився 19 лютого 2017 року, в подальшому ухвалою від 13 травня 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська відмовив у задоволенні клопотання відповідача про продовження примусових заходів медичного характеру. Отже, з 20 лютого до 14 листопада 2017 року ОСОБА_1 незаконно утримувалася у КЗ «Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні» Дніпропетровської обласної ради. Згідно з вимогами чинного законодавства після спливу шестимісячного строку дії рішення суду про продовження застосовування примусового заходу медичного характеру, підстави для застосування такого заходу відсутні. Протиправна бездіяльність лікарні перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із моральними стражданнями позивача. Якби вона була звільнена з лікарні, вона б отримала змогу пройти необхідні медичні обстеження та пройти лікування.

У липні 2018 року КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради» подало відзив на касаційну скаргу, згідно з яким ухвалою Самарського районною суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року примусові заходи медичного характеру щодо ОСОБА_1 у вигляді госпіталізації до відділення із звичайним наглядом змінені на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно з пунктом 11 «Порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади», затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 жовтня 2001 року № 397 (який був чинним на час розгляду зазначеної справи) особи, госпіталізовані до психіатричного закладу, розміщуються у його відділеннях (палатах) відповідно до їх психічного стану, ступеня суспільної небезпечності, утримуються в умовах, які унеможливлюють скоєння ними нового суспільно небезпечного діяння. Їм забороняється надавати лікувальні відпустки та виписувати із стаціонару без рішення суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик