Провадження № 2/369/673/19
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Головатюк В.В.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Астра Банк» було укладено кредитний договір та договір іпотеки з метою забезпечення виконання умов кредитного договору. У подальшому право вимоги за кредитним та іпотечними договорами було відступлено спочатку ПАТ «Дельта Банк», а потім Лобановій ОСОБА_5 . Останньою подано заяву до суду про заміну стягувача у виконавчому провадженні, яка призначена до розгляду на 28 вересня 2018 року.

03 серпня 2018 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, яким звернено стягнення на предмет іпотеки. Зазначив, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом були допущені грубі порушення Закону України «Про нотаріат», Закону України «Про іпотеку», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом була вказана сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 936 047,16 грн. Але на даний час триває судовий спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та рішення суду, яке набрало законної сили, відсутнє, тому відсутня така умова як безспірність вимоги. Крім того, сума вказана у рішенні суду та у виконавчому написі різні. Також вважають, що право вимоги кредитора виникло більше шести років, а виконавчий напис може вчинятись за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 03 серпня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1158, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимоги ОСОБА_4 , таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач по справі ОСОБА_4 подала суду письмовий відзив на позов. Вказала, що заочним рішення суду від 29 жовтня 2015 року було стягнено з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, але рішення суду ним не виконано. Вона є новим кредитором за кредитним та іпотечними договорами, тому вона звернулась до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, надавши нотаріусу повний перелік документів, підтверджуючи безспірність вимоги. Виконавчий напис був вчинений у повній відповідності з чинним законодавства, а позивач намагається ухилитись від виконання зобов`язань по кредитному договору. Просив відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись з даним позовом приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малим О.С. направлено суду письмові пояснення. Вказав, що до нього 03 серпня 2018 року звернулась ОСОБА_4 щодо вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі. При цьому він вирішує питання про вчинення такої нотаріальної дії на підставі наданих кредитором документів та не зобов`язаний запитувати чи витребовувати пояснення боржника щодо заборгованості та її безспірності. Будь-які документи, які вказували на наявність спору щодо заборгованості в матеріалах, в тому числі заочного рішення суду, наданих кредитором, не було. Кредитором неодноразово були направлені вимоги щодо виконання умов кредитного договору, що підтверджувалось описом вкладення про відправлення листа, але дані вимоги не були отримані боржником. Вимоги кредитора залишались без виконання боржника. Суми заборгованості різняться, оскільки пройшов час та було нараховано пеню, штрафи. Кредитор надав повний перелік документів, що підтверджував безспірність вимоги, тому ним було вчинено виконавчий напис. Вважає, що позивач не надав суду доказів щодо іншої заборгованості, тому у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О.С. не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Приватним нотаріусом надав суду письмові пояснення по справі та матеріали, за яким було вчинено виконавчий напис. Просив відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 25 січня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 8_46016 згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 615 000,00 гривень з розрахунку 24,9 % річних за користування кредитом на строк з 25.01.2012 року по 25.01.2032 року.

П.2.5 кредитного договору , погашення кредиту, нарахованих процентів та комісій здійснюється позичальником щомісячно до 06 числа кожного місяця протягом строку дії цього договору , починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору в сумі 12 854,00 грн.

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного договору поруки № 46016/ П від 25.01.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язання за кредитним договором № 88_46016 від 25.01.2012 року.

25 січня 2012 року між ПАТ «Астра Банк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором. Предметом іпотечного договору є: домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 178,7 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,0633 га., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , які належать на праві власності ОСОБА_3

02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а в наслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків.

30 січня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» передає ОСОБА_4 права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ОСОБА_4 замінює ПАТ «Дельта Банк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а в наслідок передачі від ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 прав вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Пунктом 3 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" затвердженого наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови при яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Пунктом 3.2. Вказаного Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року №6-158цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно ст.89 вказаного Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Як вбачається з виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. за реєстровим № 1158, запропоновано звернути стягнення на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 178,7 кв.м. та на земельну ділянку, площею 0,0633 га., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 . За рахунок коштів, отриманих від реалізації домоволодіння та земельної ділянки запропоновано задовольнити вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , зобов`язання щодо повернення кредиту та має заборгованість за кредитним договором у розмірі 936 047,16 грн., з яких 614 715,94 грн. заборгованість за кредитом; 231 869,84 грн. заборгованість за відсотками; 89 461,38 грн. пеня та штрафи за несвоєчасне повернення кредиту за період з 30 січня 2015 року по 30 січня 2018 року.

Також, з матеріалів наданих нотаріусом вбачається, що надані ОСОБА_4 нотаріусу вимоги №19 та №20 від 13 лютого 2018 року направлені боржнику 13 лютого 2018 року. В матеріалах справи відсутні будь-які докази про вручення даного листа боржнику, конверти повернулись без отримання адресатом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що не отримання ОСОБА_3 вимоги про усунення порушення за кредитним договором позбавила останнього можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги банку та унеможливило подання нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Крім того, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунків заборгованості, підготовлених працівниками банку ПАТ «Дельта Банк».

Суд вважає, що в підтвердження розрахунку необхідно було б також надати первинні документи передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також, суд звертає увагу на ту обставину, що стягнення пені, індексу інфляції за невиконання зобов`язань згідно ст. 7 договору кредиту має вирішуватись в судовому порядку. Крім того, з поданого розрахунку, ні у вимогах, ні у заяві не вказано на підставі яких саме умов кредитного договору була нарахована пеня та штрафи, за який період. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено правомірність цих видів нарахувань, щоб підтверджували безспірність вимоги.

З пояснень сторін вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 лютого 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 178,7 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,0633 га., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Астра Банк та задовольнити за рахунок його вартості вимоги Публічного акціонерного товариства Астра Банк щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №46016 від 25.01.2012 року у розмірі 675253,18 грн., у тому числі: 614715,94 грн. заборгованість за кредитом, з яких прострочена 514,11 грн.; 59674,27 грн. заборгованість по відсоткам, з яких прострочених 50320,42 грн.; 862,97 грн. пеня за прострочення виконання кредитних зобов`язань за договором.

Також при вирішення спору суд враховує, що заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2015 року у цивільній справі № 480/2773/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «ДЕЛЬТА БАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 846 585,78 грн.. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

На виконання даного рішення, Києво-Святошинським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 480/2773/14-ц, який відповідно позивачем було подано до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ. Виконавче провадження не закінчено.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 „Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 „Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі „Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина „судового розгляду".

При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28.08.2014 року виникла заборгованість у сумі 846 585,78 грн. з яких 614 715,94 сума заборгованості за кредитом; 231 869,84 сума заборгованості за відсотками.

На дане заочне рішення відповідач ОСОБА_6 подала заяву про перегляд заочного рішення. Матеріали справи не містять доказів того, що є рішення суду, яке набрало законної сили, де б спір щодо заборгованості був би вирішений. З наявної заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач не погоджується з нарахованою банком заборгованість, в тому числі посилається на правові позиції Верховного Суду, а також посилається на наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили.

За таких обставин з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором та враховуючи наявність між ним та банком, кредитором спору щодо виконання кредитного договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Щодо доводів відповідача про відсутність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки кредитор подав нотаріусу всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, затвердженим постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, суд не приймає до уваги як необґрунтовані.

Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, як помилково вважає представник відповідача, а й у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру та вцілілому наявності будь-якої заборгованості.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що між позичальником ОСОБА_3 та банком або новим кредитором існує спір щодо наявності заборгованості та настання строків її виплати. Підтвердженням цього є той факт, що банк звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. З поданих суду судових рішень чітко вбачається, що боржник не погоджувався з наявною заборгованістю та в подальшому перевірка в судовому порядку наявності, її розміру або відсутність такої заборгованості.

ОСОБА_7 знала про наявний спір, знала про прийняті судові рішення, про подання заяви про перегляд заочного рішення, яка вказувала на наявність спору щодо розміру і вцілому наявності боргу, наявність також рішення про звернення стягнення, проте всупереч приниципам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим ЦК України, направила нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису, пославшись на безспірність заборгованості, що не відповідає дійсності. Крім того, не повідомив нотаріуса про заперечення боржника з цього приводу (правова позиція Верховного Суду України у постановах: від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15; від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 від 11.03.2015 р.).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що подані нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості боржника перед банком, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи вищевикладене, та оскільки нотаріус в порушення зазначених вимог діючого законодавства не з`ясував вищенаведені обставини справи щодо заборгованості, її загальну суму та всіх складових, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволити.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем 03 серпня 2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1158, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок задоволення вимоги ОСОБА_4 , таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 29 березня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич