Провадження №: 2/752/2483/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Наталія Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку спільної сумісної власності,-

встановив:

у вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з грудня 2013 року вона та ОСОБА_6 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю, виховували спільно сина ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , котрого останній усиновив після смерті першої дружини - ОСОБА_8 , вели спільне господарство, побут та бюджет. Між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вказала, що проживали сумісно в квартирі АДРЕСА_1 , де й помер ОСОБА_6 , й на даний час вона продовжує проживати з ОСОБА_2

Зазначила, що піклувалась та доглядала за ОСОБА_6 , котрий після ДТП 23.03.2016 року зазнав значних тяжких тілесних ушкоджень, після чого хворів, переніс низку операцій та потребував стороннього догляду. Поховала останнього за власні кошти.

Посилаючись на наведені обставини, просила позовні вимоги задовольнити та встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_6 , але не перебуваючи у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, в квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 включно, а також визнати за нею право власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» та на 1/2 частку відсотків по цьому депозиту як на рівну частку у спільній сумісній власності її та ОСОБА_6 на це майно.

Ухвалою від 21.09.2018 року відкрито провадження по справі (а.с. 26-27).

22.11.2018 року від ПАТ «Укрсоцбанк» надійшов відзив на позовну заяву, котрим заперечило проти задоволення позовних вимог. Свою позицію мотивувало тим, що позивачем не надано доказів їх спільного проживання однією сім`єю, не доведено факту того, що грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. набуті внаслідок спільної праці подружжя саме в період сумісного проживання, а також тим, що банк є неналежним відповідачем у справі, оскільки прав позивача не порушував й, окрім того, є заповіт ОСОБА_6 від 29.12.2016 року, яким останній заповів ОСОБА_1 належні йому грошові кошти, котрі знаходяться в банківських установах України, а відомості про те, чи прийняла ОСОБА_1 спадщину за заповітом і чи був це заповіт оскаржений в судовому порядку, відсутні (а.с. 30-32).

26.11.2018 року від третьої особи - ОСОБА_4 надійшли пояснення по справі, в яких остання просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначила, що позивач не проживала однією сім`єю з її сином - ОСОБА_6 , належних та допустимих доказів з даного приводу нею не надано.

Вказала, що після смерті першої дружини останнього - ОСОБА_8 протягом 2013-2015 років двічі на тиждень вона прибирала у квартирі сина - АДРЕСА_1 , де він проживав із ОСОБА_2 , готувала їм, прала. Ознак, що там проживала ОСОБА_1 , не було.

ІНФОРМАЦІЯ_2 її син ОСОБА_6 зазнав ушкоджень внаслідок необережного поводження з мотоблоком у неї на городі, після чого з 24.04.2016 року по 04.05.2016 року перебував у лікарні № 17, із середини травня 2016 року по 28.08.2016 року - знаходився у АДРЕСА_5, а з 28.08.2016 року по 28.10.2016 року - у шпиталі МВС.

Грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. не є сумісною власністю, оскільки були власними накопиченнями ОСОБА_6 , котрі спочатку перебували на депозитних рахунках «Дельта Банк» та « Укргазбанк », а починаючи з 25.08.2016 року - в ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 51-53).

Ухвалою від 28.01.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено до підготовчого провадження в порядку загального позовного провадження (а.с. 69-71).

Ухвалою суду від 03.04.2019 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 89-90).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні, виходячи з обставин, викладених у відзиві.

Третя особа - ОСОБА_4 в судовому засіданні проти заявленого позову заперечила, просила суд відмовити у його задоволенні.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Н.В., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , буди в установленому законом порядку повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, пояснень не надали.

Вислухавши представників сторін, третю особу ОСОБА_18, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 Згідно свідоцтва про народження сері НОМЕР_2 , виданого б/ЗАГС Шевченківського району м. Києва, батьками останнього є треті особи у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серії НОМЕР_3 від 05.08.2009 року, було розірвано шлюб між чоловіком - ОСОБА_6 та ОСОБА_13 (а.с. 22).

13.11.2009 року було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла (а.с. 21, зворотній бік).

Згідно Розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 313 від 03.06.2013 року ОСОБА_6 був призначений опікуном над малолітнім сином померлої ОСОБА_8 - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 23).

25.08.2016 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Укрсоцбанк» були укладені договори банківського вкладу № НОМЕР_1 та № НОМЕР_5, за умовами яких останньому було відкрито депозит в сумі 100 000,00 грн. та банківські рахунки (а.с. 12, 13).

29.12.2016 року ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений ПН КМНО Кравець Н.В. за реєстровим № 810, котрим, останній заповів, зокрема, ОСОБА_1 належні йому на праві власності земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована у АДРЕСА_5; автомобіль марки Mitsubishi Montero, 2001 року випуску, причіп моделі ПФ 01 Фермер, 2008 року випуску, та грошові кошти , які знаходяться в банківських установах України (а.с. 23, зворотній бік, -24).

Відомості про прийняття спадщини за даним заповітом в матеріалах справи відсутні, сторонами в розпорядження суду не надані.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у віці 46 років від гострої серцево-судинної недостатності помер ОСОБА_6 , про що Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 14, зворотній бік, 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Зокрема, судом встановлено, що предметом спору є грошові кошти, розміщені померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» та відсотків по ним.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього ж Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презюмується належність майна, набутого під час шлюбу, на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінці).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, положення ст. 74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97цс11.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, якає обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін.

Судом не встановлено ознак спільного проживання сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, спільні витрати; спільне харчування; спільну купівлю майна для спільного користування; спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру.

В судовому засіданні не було надано беззаперечних доказів факту проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_1 саме однією сім`єю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу.

Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо.

Посилання позивача на спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї.

Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, зокрема, упродовж якого було укладено договори банківського вкладу № НОМЕР_1 та № НОМЕР_5 від 25.08.2016 року.

Жодними доказами по справі не підтверджується наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Разом з тим, доказів в розумінні ст. 76 ЦПК України позивачем надано не було.

Надані позивачем на підтвердження своєї позиції акт підтвердження фактичного місця проживання та факту спільного проживання з померлим від 15.05.2017 року та протоколом опитування гр. ОСОБА_16 від 15.05.2017 року беззаперечно не підтвердили факту перебування позивача та ОСОБА_6 у період з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 включно у шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету.

Крім того, викладені ними обставини про проживання позивача разом із ОСОБА_6 у квартирі АДРЕСА_1 суперечать відомостям, наявним в матеріалах справи, зокрема, що містяться у договорах банківського вкладу № НОМЕР_1 та № НОМЕР_5 від 25.08.2016 року, де вказано, що на час їх укладення ОСОБА_6 мешкав за адресою: АДРЕСА_4 .

Тому, вказані акти та протокол не приймаються судом до уваги. До того ж, опитування ОСОБА_2 , котрий на момент опитування був неповнолітньою особою, було проведено за відсутності служби у справах дітей та в присутності позивача, яка є заінтересованою у справі.

Акт від 15.05.2017 року, в свою чергу, складений особами, статус яких перед судом не доведений, так само як і повноваження ОСОБА_17 на посвідчення таких актів.

Будь-яких клопотань позивачем в ході розгляду справи задля підтвердження своєї позиції заявлено не було.

Крім того, ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Разом з тим, слід зазначити, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження а ні підстави для звернення до суду за захистом свого цивільного права через його порушення, невизнання або оспорювання, як і сам факт порушення, невизнання або оспорювання права, свобод чи законних інтересів, а ні посилання позивача на обґрунтування своїх правових вимог.

Звертаючись до суду, позивачем не доведено у встановленому законом порядку, що є обов`язковим в силу принципу змагальності, передбаченого ст. 12 ЦПК України, факту протиправної поведінки відповідача. Позивачем не вказано, чим саме відповідач порушив його права.

Розглядаючи справу суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не надано належні та допустимі докази у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження порушення своїх прав відповідачем.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд приходить до висновку про те, що позивачем не подані належні та допустимі докази порушення її прав відповідачем Також суд вважає, що позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з грудня 2013 року по день смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання права власності на 1/2 частку грошових коштів на депозитному рахунку № НОМЕР_1 в ПАТ «Укрсоцбанк» та на 1/2 частку відсотків по цьому депозиту як на рівну частку у спільній сумісній власності позивача та ОСОБА_6 на це майно.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Наталія Володимирівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку спільної сумісної власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24.05.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко