Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4837/17 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 34 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №285/4837/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 25 вересня 2018 року суддею Заполовською Т.Г. у м. Новоград-Волинському, повний текст рішення складено 01 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 07.09.2017 з вини ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої пошкоджено належний йому автомобіль ВАЗ 21070, д/н НОМЕР_3, а тому просив стягнути із відповідача на його користь 3005 грн - матеріальної шкоди, 3000 грн - моральної шкоди, 816 грн - витрат пов'язаних із розглядом справи.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної майнової шкоди 3821 грн та 2000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та постановити нове - про відмову у задоволенні позову.

На його думку, суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього суму матеріального збитку, визначеного у висновку спеціаліста, без проведення судової експертизи. Крім того, суд не з'ясував, чи звертався позивач до страхової компанії про відшкодування шкоди та чи отримував таке відшкодування. Вважає, що судом безпідставно стягнуто з нього на користь позивача грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 запевнив його у відсутності до нього претензій і обіцяв звернутися до страхової компанії, проте звернувся до поліції. Також, вважає, що судом помилково стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є учасником бойових дій, особою, яка отримала бойові ушкодження та особою з інвалідністю внаслідок війни.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали, із зазначених у ній доводів. Позивач та його представник апеляційну скаргу не визнали, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2017, близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_2 по вул. Житомирській в м. Новоград-Волинський, керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN Transporter, реєстраційний номер НОМЕР_2, виконуючи обгін в забороненому місці, не дотримався безпечного інтервалу, у зв'язку з чим здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_3, який належить позивачу. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.3-7).

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2017, яка набрала законної сили, відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП (а.с. 4).

Згідно звіту про оцінку майна від 10.11.2017, виконаного ПП "Україна-експерт-центр", ринкова вартість відновлювального ремонту належного ОСОБА_1 автомобіля ВАЗ 21070, реєстраційний номер НОМЕР_3, після дорожньо-транспортної пригоди 07.09.2017 складає 3005 грн (а.с. 8-18).

Також, позивач поніс витрати на послуги з оцінки вартості матеріального збитку внаслідок ДТП в сумі 800 грн та послуги пошти в сумі 16 грн (а.с. 20, 25).

ОСОБА_2 є особою з інвалідністю третьої групи внаслідок війни (а.с.148).

Ухвалюючи рішення про стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 є винуватцем ДТП та особою з інвалідністю внаслідок війни, у зв'язку із чим відшкодування збитків мало б проводити МТСБУ у порядку, визначеному законом. Проте, оскільки відповідач не повідомив МТСБУ про ДТП, відповідальність за шкоду, заподіяну його неправомірними діями майну позивача, слід покласти на нього, як на винну особу.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що суд першої інстанції не дослідив, чи звертався позивач до страхової компанії про відшкодування шкоди та чи отримував таке відшкодування, є безпідставними з огляду на наступне.

Як правильно встановив суд першої інстанції, у даному випадку, відшкодування збитків, завданих особами з інвалідністю внаслідок війни здійснює МТСБУ у порядку, визначеному Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Зазначений висновок відповідає положенням п. 13.1 ст. 13, п.п. г) п. 41.1 ст. 41 Закону.

Пунктом 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; -неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16-ц).

ОСОБА_2 свого обов'язку, який передбачений пунктом 33.1.4 статті 33 Закону, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу, не виконав. Крім того, як вбачається із постанови Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.09.2017 ОСОБА_2 залишив місце ДТП, чим порушив вимоги п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП.

У зв'язку із цим, МТСБУ було позбавлене можливості прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування, а потерпілий -можливості подати заяву про страхове відшкодування у встановлені законом строки.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану ДТП, на винну особу.

Доводи ОСОБА_2 про не доведення позивачем належними і допустимими доказами вартості матеріального збитку є безпідставними, оскільки наданий останнім на підтвердження вказаних обставин висновок спеціаліста не спростований відповідачем. Клопотання про призначення судової експертизи в суді першої інстанції під час перегляду заочного рішення у цій справі, відповідач не заявляв. Таке клопотання не було заявлено ним у апеляційній скарзі та під час розгляду справи апеляційним судом.

Окрім того, судом першої інстанції встановлено, що потерпілий є інвалідом другої групи, протиправними діями відповідача йому спричинені моральні страждання, що виразились у негативних емоційних переживаннях, які виникають у кожної людини в стресовій ситуації внаслідок ДТП. Також, позивач тривалий час був позбавлений можливості використовувати власний автомобіль, що суттєво погіршило якість його життя. Він вимушений був давати пояснення в органах поліції, суді, що, безумовно, змінило його звичайний спосіб життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції враховував факт ухилення відповідача від відшкодування завданої матеріальної шкоди в добровільному порядку, тривалість такого ухилення, необхідність відновлення своїх прав позивачем у судовому порядку.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є правомірними та підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у частині відшкодування моральної шкоди.

В той же час, у судовому засіданні встановлено, що відповідач також має статус учасника бойових дій, а тому висновок суду про покладення на нього обов'язку сплатити судовий збір є помилковим з огляду на правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №61-12842св18.

Оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

За таких обставин, рішення суду у частині стягнення судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 6 ст. 259, ч. 1 ст. 268, ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 вересня 2018 року в частині стягнення судового збору скасувати.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.