КОПІЯ
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/835/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю представника АТ «АЛЬФА-БАНК» Панченка Д.В.

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/20847/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року (суддя Стефанишин С.Л.) у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення представника АТ «АЛЬФА-БАНК» Панченка Д.В., дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду АТ «Альфа-Банк» зазначало, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого з 19.08.2009 року було ПАТ «Альфа-Банк» та з 09.08.2018 року - АТ «Альфа-Банк) і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 40000 доларів США та зобов`язувалася виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки і на умовах, що передбачені Договором та Додатком №1 до нього. Проте позичальник свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 05.09.2016 року утворилася заборгованість, що складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 21850, 85 доларів США та за відсотками в розмірі 6230, 92 доларів США. Позивач вказує, що в забезпечення виконання зобов`язання позичальника ОСОБА_1 25.04.2008 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 уклали Договір поруки №800003718-П, за яким поручитель поручився за виконання позичальником обов`язків, що виникли на підставі Основного Договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. А тому, враховуючи викладене, Банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Альфа-Банк» кредитну заборгованість у розмірі 28081,77 доларів США.

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, де зазначала, що при укладенні 25.04.2008 року кредитного договору Банк недотримався вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і письмово не повідомив її про основні умови кредитування, чим позбавив можливості зробити свідомий та компетентний вибір щодо придбання фінансової послуги. Так, ОСОБА_1 вказує, що вона як споживач не могла володіти необхідним і достатнім обсягом інформації в такій сфері як кредитування в іноземній валюті та не могла врахувати усіх валютних ризиків, зокрема різкого підняття курсу долара США відносно гривні. Враховуючи те, що умови кредитного договору суперечать принципу свободи договору і добросовісності, фактично призводять до зміни ціни послуги у бік її підвищення, тому ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним кредитний договір № від 25 квітня 2008 року, що укладений між нею та ЗАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 липня 2017 року об`єднано в одне провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору разом із позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2017 року по справі призначено судову економічну експертизу і провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 04 вересня 2018 року поновлено провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року провадження по справі за позовом АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості закрито.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року позов АТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 28081,77 дол. США, а саме: за кредитом 21850,85 дол. США, по відсотках 6230,92 дол. США та судовий збір у розмірі 10863,77 грн. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянтка зазначає, що кредитний договір був укладений з порушенням істотних умов договору, що встановлені законодавством України з використанням нечесної підприємницької практики, всупереч існуючим нормам та грубо порушує охоронювані Конституцією і Законами України права та інтереси споживача фінансових послуг. Разом з тим, апелянтка вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок судової економічної експертизи, з якої вбачаються безпосередні факти недотримання банком вимог ст. ст. 526, 629 ЦК України. Крім того, апелянтка вказує, що судом залишено поза увагою той факт, що банком від 26.11.2014 року їй виставлялась вимога про дострокове погашення кредиту і, як наслідок, було змінено термін повернення кредиту з 25.04.2018 року на 26.11.2014 рік, а тому у банку відсутні підстави для подальшого нарахування відсотків за кредитним договором. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове, яким у первісному позові банку відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Представник АТ «Альфа-Банк» апеляційну скаргу не визнав та просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Альфа-Банк», дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в частині задоволення первісного позову не відповідає.

Так, задовольняючи первісний позов Банку, суд першої інстанції виходив із того, що Банк зобов`язання по кредитному договору, що укладений між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 виконав в повному обсязі, однак позичальник свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 05.09.2016 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 21850,85 доларів США та по відсотках в розмірі 6230,92 долари США, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання кредитного договору, що укладений між сторонами недійсним відповідно до положень ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та положень ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення оспорюваного договору, оскільки під час його підписання він мав можливість ознайомитися із розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також із текстом та умовами кредитного договору та власноручно їх підписати.

Однак судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, оскільки такий висновок суду суперечить встановленим обставинам справи і не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В силу положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 25 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №800003718 (надалі Договір), згідно якого Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 40000 доларів США зі сплатою 13,80% терміном до 25 квітня 2018 року, а Позичальник приймає його на умовах встановлених цим договором (п. п. 2.1., 2.2., 2.3. Договору).

Кредит надається Банком у готівковій формі через касу банку (п. 2.6. Договору).

Відповідно до п. 2.8. Договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюється у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахування вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком №1 до цього Договору та його невід`ємною частиною.

За умовами вказаного договору відповідачка зобов`язалась своєчасно та у повному обсязі повернути кредитору кредит та сплатити проценти за користування кредитом частинами у терміни, що визначені Додатком №1 до цього Договору, а також належним чином виконати інші зобов`язання, викладені в цьому Договорі (п. 7.1 Договору).

Платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно відповідно до даного Договору (п. 8.3. Договору).

Банк має право вимагати ( в тому числі і в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов`язань за договором у будь якому з наступних випадків істотного порушення позичальником зобов`язань за цим договором: у разі затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше за один календарний місяць (п. 5.1 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору у разі набуття кредитором на підставах, передбачених цим Договором, права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за цим Договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Документом, що підтверджує відправлення кредитором листа про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та про дострокове повернення кредиту, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику за адресою його проживання (реєстрації), зазначеною в Розділі №1 цього Договору. Лист про вимогу про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання та дострокового повернення кредиту в будь-якому випадку вважається отриманим позичальником після спливу семи днів з дня відправлення відповідного листа.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Банком 26.11.2014 року та 12.12.2014 року направлялися позичальнику Калмиковій Г ОСОБА_3 В. вимоги про дострокове повернення кредиту у строк 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту її відправлення. Ця обставина підтверджується матеріалами справи (т. 2 а.с.92-93), визнається позичальником в апеляційній скарзі та представником банку в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 444/9519/12 28 березня 2018 року.

З огляду на вище викладене, судова колегія вважає, що змінивши строк повернення кредиту, у банку припинилося право нарахування відсотків за користування цим кредитом поза межами дії договору, що укладений між сторонами, а тому підлягає стягненню з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом та по відсотках станом на 02.12.2015 року (26.11.2014 року (направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту) НОМЕР_1 37 днів (30 днів з дати отримання цієї вимоги, але не пізніше 37 днів з моменту відправленні цієї вимоги про дострокове повернення кредиту).

Встановлено, що заборгованість по тілу кредиту станом на 02.01.2015 року становить 21850,85 доларів США (21975.49 доларів США (заборгованість станом на 04.11.2014 року) 84.23 долари США (сплата 26.11.2014 року) 40.41 долар США (сплата 26.12.2014 року).

Судова колегія вважає, що заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 02.01.2015 року складає 619.89 доларів США (410.81 доларів США (заборгованість по відсоткам станом на 04.11.2014 року) + 217,60 доларів США ((311,37 доларів США 93,77 доларів США) - це заборгованість по відсоткам за період з 04.11.2014 по 25.11.2014 року) 7,05 доларів США (зараховані відсотки 26.11.2014 року) 1,47 долар США (зараховані відсотки 26.12.2014 року).

Ці обставини підтверджуються розрахунками заборгованості за кредитом (т. 1 а.с.19-20, т. 2 а.с. 134-135).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» підлягають до часткового задоволення, а саме: стягненню із ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 21850, 85 доларів США та заборгованості по відсотках в розмірі 619,89 доларів США.

А тому оскаржуване судове рішення в частині задоволення первісного позову підлягає до скасування із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Альфа-Банк».

І доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при розгляді первісного позову є обґрунтованими.

Разом з тим, судова колегія погоджується із рішенням суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору та вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що оспорюваний договір укладений із порушенням істотних умов договору, а саме: не надання Банком та не розкриття позичальнику повної, об`єктивної та достовірної інформації про істотні умови кредиту; з використанням елементів нечесної підприємницької практики; та з не дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, виходячи із наступного.

Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема, таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України від 01 грудня 2005 року № 3161-IV чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (абзац 1 ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх його істотних умов; позивач на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору та в подальшому виконувала його тривалий період часу, договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: про строк кредитування, сукупну вартість споживчого кредиту та реальну процентну ставку за користування кредитом, розмір абсолютного значення подорожчання кредиту, строки сплати платежів, мету, для реалізації якої споживчий кредит може бути витрачений, а також права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального права не взяв до уваги висновки судово економічної експертизи, що підтверджують недотримання Банком ст. ст. 526, 629 ЦК України та приховування відомостей щодо реальної величини відсоткової ставки, що підтверджує введення ОСОБА_4 Г ОСОБА_5 при укладенні спірного договору в оману з використанням елементів нечесної підприємницької практики є такими, що не заслуговують на увагу.

Так, за змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. А після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Відповідно до змісту статті 230 ЦК України у контексті та взаємозв`язку зі статтею 81 ЦПК України наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтею 230 ЦК України та ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. А тому помилковим є посилання апелянта на те, що тягар доведення в даній ситуації лежить на Банку, як кредиторові.

Суд першої інстанції вірно встановив, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли домовленості з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов зазначеного договору та в подальшому до 05.02.2015 року виконувала його умови, чим фактично визнала умови договору.

І судом правильно застосовано положення статей 203, 215 ЦК України та статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та суд, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України висновок експерта за результатами проведення судово економічної експертизи №2591 від 14.08.2018 року, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Давши оцінку усім доводам апеляційної скарги, судова колегія вважає, що відсутні підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 грудня 2018 року в частині задоволення позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» скасувати та постановити нове судове рішення.

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» (вул. Десятинна, 4/6, м. Київ, 01001; код ЄДРЮОФОПГФ 23494714) кредитну заборгованість в сумі 22564 (двадцять дві тисячі п`ятсот шістдесят чотири) долари США 51 цент, що складається: за кредитом 21850 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят) доларів США 85 центів, за відсотками 713 (сімсот тринадцять) доларів США 66 центів.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Судовий збір сплачений АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АЛЬФА-БАНК» в сумі 10863 (десять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 43 коп. компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) А.В. Купельський

(підпис) Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк