РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/17113/18

Провадження № 22-ц/4815/591/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Гордійчук І.О.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата складання повного тексту рішення 13.02.2019

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Харчука В.І. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Управління поліції охорони в Рівненській області про скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2018 року до Рівненського міського суду Рівненської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до Управління поліції охорони в Рівненській області, про скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
В обґрунтування позову вказав на те, що він працював на посаді водія автотранспортних засобів групи фізичної безпеки батальйону Управління поліції охорони у Рівненській області. Згідно наказу від 26 липня 2018 року «По особовому складу» № 51о/с, 25 липня 2018 року його було звільнено з займаної посади. Разом з тим, згідно норм чинного законодавства, роботодавець має зберігати місце роботи (посаду) і середній заробіток за працівниками, які уклали контракти про проходження військової служби, до закінчення особливого періоду. Оскільки на працівників, які проходять військову службу за контрактом, поширюється норма частин 3 і 4 ст. 119 КЗпП, їх звільнення на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП (призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до ч. 3 та 4 ст. 119 цього Кодексу) є незаконним та суперечить нормам КЗпП України. Таким чином, оскільки підстави для звільнення позивача згідно п. 3 ст. 36 КЗпП України відсутні, - відповідач незаконно, безпідставно та необґрунтовано звільнив позивача з займаної посади на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України.
Також позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в якій просить суд визнати причини пропуску строку поважними та поновити строк на звернення до суду. Зазначає, що отримав наказ про звільнення 01 серпня 2018 року. Разом з тим, за наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2018 року № 59-РС позивача призначено на посаду старшини 2 навчальної роти 2 навчального батальйону. Наказом командира по військовій частині № НОМЕР_2 від 26 липня 2018 року № 173 позивача зараховано до списків особового складу військової частини. З вказаного дня ОСОБА_2 перебуває у військовій частині НОМЕР_2 де здійснює постійне несення військової служби за посадою та знаходиться в казарменому положенні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду з позовом до Управління поліції охорони в Рівненській області про скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Скасовано наказ Управління поліції охорони в Рівненській області від 26 липня 2018 року «По особовому складу» № 51 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 25 липня 2018 року. Поновлено ОСОБА_2 на роботі в Управлінні поліції охорони в Рівненській області на посаді водія автотранспортних засобів групи фізичної безпеки батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області з 26 липня 2018 року.
Стягнуто з Управління поліції охорони в Рівненській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2018 року по 11 лютого 2019 року у розмірі 29603,76 грн. Вирішено питання про судові витрати.
У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Харчук В.І. вважає, що при його ухвалення допущено помилку під час обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено, що вимушений прогул ОСОБА_2 становив 138 робочих днів та згідно довідки №13 від 07.02.2019, середньоденна заробітна плата, розмір якої визначено у травні та червні складає 214,52 грн.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно із зазначеною довідкою середньоденна заробітна плата визначена шляхом ділення розрахункової величини на кількість календарних днів, а не робочих. Таким чином, визначення середньоденного заробітку шляхом множення середньоденної заробітної палати за календарний день (а не за робочий) на кількість робочих днів призвело до заниження розміру компенсації.

Враховуючи, що кількість робочих днів у травні 2018 року склала 21 день, а у червні 20 днів, середньоденна заробітна плата позивача складає 13085,45 грн (21+20) = 319,16 грн. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 319,16 грн.* 138 днів = 44 044,08 грн. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині обрахунку середнього заробітку вважає помилковим та таким, що підлягає зміні.

За наведених підстав, просили рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року змінити, збільшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає стягнення на користь ОСОБА_2 , з 29603,76 грн. до 44044,08 грн.
У визначений судом апеляційної інстанції строк, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Харчук В.І в судове засіданні не з`явились, причин неявки не повідомили, хоч завчасно були повідомлені про час та місце його проведення, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі не оскаржене, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов в частині стягнення середнього заробітку на користь ОСОБА_2 в розмірі 29603 грн. 76 коп., без утримання податку з доходів й інших обов`язкових платежів, судом першої інстанції було зроблено висновок, що обчислення середньої заробітної плати судом повинно здійснюватися відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Попередніми відпрацьованими місяцями роботи позивача є травень-червень 2018 року, його заробітна плата становить 13085,45 грн. (за 61 робочий день). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 214,52 грн. (відповідно до довідки № 13 від 07 лютого 2019 року про середню заробітну плату). Період невиплати середньої заробітної плати становить з 26 липня 2018 року по день ухвалення рішення та складає 138 днів.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія судів апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Порядок нарахування грошового забезпечення поліцейських врегульовано спеціальними нормами права, а саме : Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Наказом Міністерства Внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260 «Про затвердження порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції...».

Наказом МВС України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року №260, передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Пунктом 9 розділу І Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Згідно з п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як правильно встановлено судом першої інстанції середньоденна заробітна плата позивача становить 214,52 грн. ((5074,90+8010,55)/61), а період невиплати середньої заробітної плати становить з 26 липня 2018 року по день ухвалення рішення та складає 138 днів, що визнається позивачем в апеляційній скарзі.
Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за весь час вимушеного прогулу складає 29603грн. 76 коп., яка вирахувана наступним чином : 214 грн. 52 коп. (середньоденна заробітна плата) х 138 (кількість робочих днів вимушеного прогулу) = 29603 грн. 76 коп.
За таких обставин, колегія суддів, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, доходить висновку, що судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2018 року по 11 лютого 2019 у розмірі 29603 грн. 76 коп. без утримання податку з доходів й інших обов`язкових платежів.
Доводи апеляційної скарги про обрахунок заробітної плати позивача не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними нормами Закону, а саме з Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, вбачається грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.
Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Харчука В.І. залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич