КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 373/1948/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4302/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Опанасюк І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року,

встановив:

у жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованістьв розмірі 13 352 грн. 72 коп. та судові витрати у розмірі 1 762 грн. 00 коп., посилаючись на те, що між сторонами 23.09.2011 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договором станом на 26.09.2018 утворилася заборгованість, яка складається з 1 033 грн. 86 коп. тіла кредиту, 5 500 грн. відсотків, 5 706 грн. 43 коп. пені та штрафів у розмірі 500 грн. та 612 грн. 03 коп.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представників позивача - Штронди А.М. та Яндульського Д.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 23 вересня 2011 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 5 000 грн. Позичальник користувався кредитними коштами та здійснював розрахункові операції за кредитною карткою, однак станом на 26 вересня 2018 року у нього утворилась заборгованість, яка складається з 1 033 грн. 86 коп. тіла кредиту, 5 500 грн. відсотків, 5 706 грн. 43 коп. пені та штрафів у розмірі 500 грн. та 612 грн. 03 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення статей 526, 530, 610, 612, 634, 1046, 1054 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку є складовою частиною кредитного договору, відповідач не спростував факт укладення договору, а розмір заборгованості є доведеним та підтверджується розрахунком та випискою по рахунку. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивачем. З вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку «Універсальна», а у графі бажаний кредитний ліміт вказав «10 000 грн.»

Також зі змісту вказаної анкети вбачається, що відповідач погодився з тим, що дана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог позивачем також було надано до суду довідку про умови кредитування з використанням карти «Універсальна» за договором, укладеним з ОСОБА_1 , яку у додатках до позовної заяви представником банку було вказано як «Витяг із «Тарифів банку». Разом з тим, копія вказаної довідки є неналежної якості та надрукована дрібним шрифтом, що робіть її непридатним для читання. Матеріали справи містять декілька копій вказаної довідки (а.с.11, 57 91), однак встановити зміст вказаних у ній умов не виявляється можливим. В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що довідка належної якості у його розпорядженні відсутня, у зв`язку з чим судом було оголошено перерву для надання представником належної якості доказу для з`ясування умов кредитування за спірним договором. Разом з тим, представником банку було подано до суду таку саму копію довідку, зміст якої з`ясувати неможливо. Слід зазначити, що представник позивача прочитати зміст вказаної довідки в судовому засіданні також не зміг, однак наполягав на врахуванні судом викладених у ній умов.

Також позивачем до суду було надано Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 станом на 22 жовтня 2018 року, з якої вбачається, що остання зміна кредитного ліміту відбулась 10 травня 2016 року, а саме позичальнику було збільшено кредитний ліміт до 4 000 грн., що не узгоджується з доводами позовної заяви про те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5 000 грн. крім того, дана довідка містить підпис невідомої особи без зазначення посади та прізвища, що дає не підстави вважати її належним доказом у справі.

Крім того, слід зазначити, що встановлення відповідачу кредитного ліміту на платіжну картку саме по собі не свідчить про отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та використання ним кредитного ліміту.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1049 ЦК України з урахуванням положень статей 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складення під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До суду першої інстанції представником позивача було надано виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 23 вересня 2011 року по 26 вересня 2018 року. Разом з тим, вказана виписка не може бути визнана належним доказом на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Надана позивачем виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 , яка є зведеним обліковим документом, що підтверджує здійснення відповідачем розрахункових операцій по картковому рахунку, сформована без зазначення даних, що дають змогу ідентифікувати відповідальну за її складення особу, не містить підпису, прізвища та назви посади такої особи. Проставлення представником позивача Штрондою А.М. на копії вказаної виписки свого підпису не свідчить про виготовлення ним даного облікового документу та не дає підстави вважати, що він, як юрисконсульт банку, відповідальний за її зміст та має доступ до первинних документів, які містяться у віданні банку. За таких обставин у суду відсутні підстави визнати вказану виписку належним доказом по справі на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів відповідно до встановленого ліміту.

Доводи апелянта про те, що відповідачем не спростовано укладення між сторонами договору та отримання ним кредитних коштів не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки саме по собі неподання відповідачем відзиву на позовну заяву, з урахуванням відсутності належних доказів про отримання відповідачем копії позовної заяви, не свідчить про визнання ОСОБА_1 позовних вимог.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Литвиненко Олени Леонідівни залишити без задоволення, а рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2019 року.

Головуючий

Судді