ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2668/17Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/817/203/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

представника апелянта ОСОБА_1

- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу № 607/2668/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якого представляє ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 листопада 2018 року, ухвалене суддею Грицак Р.М., повний текст якого складено 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог вказують на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року встановлено факт незаконного заволодіння відповідачами автомобілем марки «ВАЗ 21099» , що належить ОСОБА_4, та спричинення останньому матеріальної шкоди на суму 91780 гривень. Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вони пережили душевні страждання, у зв'язку із втратою свого майна, та змушені прикладати значних зусиль для повернення до свого звичайного стану. Оскільки під час розгляду кримінального провадження та по даний час сума матеріальної шкоди винуватцями не відшкодована, просили стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_5, як законного представника (матір) ОСОБА_1, а також ОСОБА_6, ОСОБА_7, як батьків ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 91780 грн. заподіяної матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а в користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 30 листопада 2018 року позов позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 91780 грн. заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Автомобіль ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 та комплектуючі до автомобіля, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні вирішено передати відповідачам.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8 в користь держави 1622 грн. 60 коп. судових витрат (по 540 грн. 86 коп. з кожного).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 10 грудня 2018 року виправлено допущену в рішенні Тернопільського міськрайонного суду від 30 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином описку, а саме у кожному абзаці резолютивної частини де вказано "ОСОБА_5" замінити на "ОСОБА_6, ОСОБА_7". Змінено суму призначених до стягнення судових витрат, а саме замість 1622 грн. 60 коп. ( по 540 грн. 86 коп. з кожного) замінити на 1622 грн. 60 коп. ( по 405 грн. 65 коп. з кожного).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду скасувати в частині стягнення заподіяної матеріальної шкоди та призначити судову автотоварознавчу експертизу, якою визначити дійсну та залишкову вартість автомобіля "ВАЗ 21099" та залучити до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9. В обгрунтування вимог вказує на те, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та порушено норми процесуального законодавства. Зазначає, що висновком експерта, який був складений під час досудового розслідування у кримінальному провадженні і який суд взяв до уваги не визначена залишкова вартість автомобіля. Крім того оскаржуване рішення безпосередньо впливає на права та обов'язки ОСОБА_9, який не залучений до участі у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому представник апелянта ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала, посилаючись на викладені у ній доводи.

Від позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надійшли заяви про слухання справи у їх відсутності.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились хоч належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Рішення суду оскаржується тільки в частині стягнення матеріальної шкоди. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди рішення суду не оскаржується і відповідно не переглядається апеляційним судом в цій частині.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав доведеною вину відповідачів у спричиненні позивачам майнової шкоди та визначив обсяг відповідальності за спричинену майнову шкоду у розмірі 91780 грн., на підставі наданого висновку спеціаліста.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки висновок ґрунтується на матеріалах справи і є достатньо вмотивованим.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК Україн розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником транспортного засобу ВАЗ 21099, 2004 року випуску д.н.з. НОМЕР_1, що стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 виданого 27.11.2009 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувало кримінальне провадження №0001326 (справа №607/12627/15-к) про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.32 ч.1ст.162, ч.1 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України, ОСОБА_9, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України та про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_8, який вчинив суспільно-небезпечні діяння, передбачені ч.1ст. 162, ч.1 ст. 289 та ч.2 ст. 289 КК України.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст. 32 ч.1 ст. 162, ч1 ст. 289, ч.2 ст. 289, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання згідно із ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком один рік шість місяців.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року застосовано до неповнолітнього ОСОБА_8 примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері ОСОБА_6 до досягнення ним 18-ти років.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року встановлено, що у першій декаді травня 2015 року внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 та ОСОБА_8 незаконно заволоділи належним ОСОБА_4 автомобілем марки «ВАЗ 21099» номерний знак НОМЕР_1, вартістю 91 780 гривень, чим спричинили йому матеріальну шкоду.

Згідно висновку експерта №4-101/15 Науково-дослідного експетрно-криміналістичного центру проведеного в рамках кримінального провадження №0001326, ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 21099» номерний знак НОМЕР_1, станом на 21.05.2015 року може становити 91780 гривень. Матеріальна шкода заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження вказаного автомобіля може становити 91780 гривень.

В ході розгляду вказаного кримінального провадження ОСОБА_1 та ОСОБА_8 у судовому засіданні винуватими себе визнали повністю.

Відповідно до ч.2 ст.127, ч.ч.1, 4, 7 ст.128 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.ст.1166, 1167, 1168 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи.

В силу вимог ч.1 та ч.2 ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником.

Станом на день розгляду даної справи ОСОБА_1 є повнолітнім, а ОСОБА_8 досяг віку, з якого відповідно до закону відповідає за завдану ним шкоду самостійно на загальних підставах.

Рішення в частині стягнення моральної шкоди не оскаржувалось в апеляційному порядку, і відповідно не переглядалось апеляційним судом в цій частині.

Доводи представника апелянта, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в призначенні автотоварознавчої експертизи та взяв до уваги експертизу проведену в рамках кримінального провадження, яка є неповною колегія суддів не приймає до уваги як не обгрунтовані .

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Допитаний в суді першої інстанції експерт ОСОБА_12 суду пояснив, що згідно постанови слідчого в рамках кримінального провадження ним було оглянуто автомобіль марки «ВАЗ 21099» номерний знак НОМЕР_1, який був у розкомплектованому стані, а саме був відсутній двигун, двері, колеса, обшивка салону та права фара. Корозій автомобіля не виявлено. Комплектуючі на огляд представлені не були. Чи був автомобіль у робочому стані до його викрадення визначити неможливо. Автотоварознавче дослідження ним проведено відповідно до методик її проведення та за його результатом ним надано висновок, щодо ринкової вартості даного транспортного засобу. Проводити відновлювальний ремонт вказаного транспортного засобу недоцільно.

Отже, суд першої інстанції визначаючи розмір майнової шкоди, вірно врахував висновок експерта №4-101/15 Науково-дослідного експетрно-криміналістичного центру проведеного в рамках кримінального провадження №0001326, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля марки «ВАЗ 21099» номерний знак НОМЕР_1, станом на 21.05.2015 року може становити 91780 гривень. Матеріальна шкода заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження вказаного автомобіля може становити 91780 гривень.

Посилання апелянта, що автомобіль та деталі до нього відсутні, а тому суд першої інстанції безпідставно зазначив в резолютивній частині рішення, що автомобіль ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 та комплектуючі до автомобіля, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні слід передати відповідачам, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 Постанови № 4від 1 березня 2013 р. «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснив, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.06.2015 року, винесеною слідчою СВ Тернопілького МВ УМВС України в Тернопільській області Серединською М.В. в рамках кримінального провадження №00001274 від 17.05.2015 року, постановлено визнати та долучити до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ: головку блоку двигуна, 4-ри декоративні обшивочні панелі та ущільнювачі до автомобіля ВАЗ 21099, акумуляторна батарея «Plazma» та передати їх на зберігання до камери зберігання речових доказів Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, до вирішення питання в судовому порядку.

Вказані речові докази передані до камери зберігання речових доказів Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, що підтверджується квитанцією №007567.

Згідно Постанови про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 30.06.2015 року, винесеної слідчою СВ Тернопілького МВ УМВС України в Тернопільській області Серединською М.В. в рамках кримінального провадження №00001274 від 17.05.2015 року, постановлено визнати та долучити до матеріалів кримінального провадження, як речовий доказ автомобіль ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_1 та передати його на зберігання УДАІ УМВС України в Тернопільській області, що по вул. Бережанська, 65 в м. Тернополі.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 7 березня 2019 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи