Єдиний унікальний номер 229/4482/18 Номер провадження 22-ц/804/1481/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 червня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Петрова Є.В. в місті Дружківці Донецької області, повний текст судового рішення складений 28 березня 2019 року у справі номер 229/4482/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2018 року до Дружківського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2016 року, звільнений з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні з ним не проведено розрахунків, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 11790,10 грн., а також середній заробіток за період затримки з 17.03.2017 року по 31.08.2018 року в розмірі 71778,70 грн. та донарахувати по день фактичного розрахунку.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 16.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 13484,77 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року у розмірі 3032,34 грн.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28.03.2019 року в частині стягнення з нього 13484,77 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів, в цій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, в іншій частині рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28.03.2019 року залишити без змін.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з

неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», де на момент звільнення працювала позивач, відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з структурними підрозділами «Донецька дирекція залізничних перевезень» філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів.

Суд безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказів. Надані розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній Українській владі території в м. Ясинувата. Тому, суд незаконно ухвалив рішення про стягнення 13484,77 грн. на підставі неналежних доказів позивача.

Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він просив апеляційний суд частково задовольнити його позовні вимоги та змінити заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.12.2018 року.

Доводи цього відзиву апеляційний суд не з`ясовує, оскільки заочне рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20.12.2018 року скасовано ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 31 січня 2019 року та не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Оскільки відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 13484,77 грн., апеляційний суд переглядає рішення суду саме в цій частині.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової

книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 30.05.2011

року по 17 липня 2017 року (а.с. 8-14).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що йому нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3088,85 грн., за квітень 2017 року 1412,79 грн., за травень 2017 року 2552,67 грн., за червень 2017 року 1412,79 грн., за липень 2017 року 6271,69 грн. (а.с. 15-19).

Відповідно до відомості про виплату грошей за березень 2017 року №4 ОСОБА_1 виплачена заробітна плата за період роботи з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 року в розмірі 984,41 грн., яка отримана ним особисто під підпис. Згідно з довідкою №515/2 від 01.11.2018 року за І половину березня 2017 року нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в розмірі 1237,97 грн. (а.с. 63-64, 65).

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній в розмірі 13484,77 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Судом встановлено, що позивач з 30.05.2011 року по 17.07.2017 року працював в ПАТ «Українська залізниця» та був звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

З розрахунків заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3088,85 грн., за квітень 2017 року 1412,79 грн., за травень 2017 року 2552,67 грн., за червень 2017 року 1412,79 грн., за липень 2017 року 6271,69 грн., а всього 14738,79 грн. (а.с. 15-19).

Згідно з довідкою №515/2 від 01.11.2018 року за І половину березня 2017 року нарахована ОСОБА_1 заробітна плата в розмірі 1237,97 грн. (до виплати 984,41 грн.), яка виплачена йому 26.07.2017 року (а.с. 65).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.

Доводи апеляційної скарги про неможливість перевірки інформації щодо фактичного виконання робіт через відсутність табелю обліку використання робочого часу та первинних документів апеляційний суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідачем до суду першої інстанції надано відомість про виплату грошей №4 за березень 2017 року та довідку про виплату заробітної плати за першу половину березня 2017 року (а.с. 63-64, 65). Ці докази спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність будь-якої первинної документації та підтверджень виконання робіт позивачем в спірний період.

Будь-яких нових доказів відповідачем до апеляційної скарги не надано.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача в сумі 13484,77 грн., помилково зазначив, що ця сума має бути стягнута з відповідача без

утримання обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до ч. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Отже, при постановленні судового рішення має місце утримання з сум, що підлягають стягненню, а саме: Єдиного страхового внеску, військового збору та податку на доходи фізичних осіб, відповідно до чинного законодавства.

Крім того, суд першої інстанції також не звернув увагу на факт виплати частини заборгованості заробітної плати за І половину березня 2017 року відповідно до довідки №515/2 від 01.11.2018 року.

Тому заборгованість за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить 13500,82 грн. (14738,79 грн. 1237,97 грн.).

На зазначені вимоги Закону суд першої інстанції уваги не звернув, та задовольнив позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі без утримання передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Тому, рішення суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає зміні.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Судом першої інстанції позовні вимоги позивача задоволено, тому судовий збір стягнуто з відповідача в розмірі 704,80 грн.

Судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції змінено, стягнуто з відповідача на користь позивача 13500,82 грн..

Отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави виходячи з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний суд вважає, що підстав для зміни судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 28 березня 2019 року в частині спору про стягнення заборгованості по заробітній платі за період роботи з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі за період роботи з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 13500,82 грн. (тринадцять тисяч п`ятсот грн. 82 коп.).

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» () здійснити утримання з суми заборгованості по заробітній платі в розмірі 13500,82 грн. передбачені законом податки та інші обов`язкові платежі.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 6 червня 2019 року.

Суддя: