Справа № 359/7379/18 Головуючий 1 інстанція- Яковлєва Л.В.
Провадження № 22-ц/824/7416/2019 Доповідач апеляційна інстанції- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, що 29 жовтня 2011 року між банком і відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн. із сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування.

Вказував, що за умовами кредитного договору позичальник мав своєчасно повертати кредит та проценти платежами, однак не виконує цих обов`язків, має прострочену заборгованість, яка станом на 29 серпня 2018 року становить 35811,54 грн., з яких проценти - 23631,29 грн., пеня - 10905,24 грн. та штраф: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1681,50 грн. Посилаючись на ст.1054 ЦК України та умови кредитного договору, просив стягнути із відповідача на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 35811,54 грн.та судові витрати.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задоволити вимоги банку вповному обсязі, посилаючисьна невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення процентів, пені і штрафу, хоча банк надав на підтвердження цього відповідні докази, а саме: копію анкети-заяви відповідача, розрахунок боргу, Умови та правила надання

- 2 -

банківських послуг і інші докази, які відповідач не спростував. Суд не врахував, що сторони досягли згоди щодо змісту та форми договору про надання банківських послуг, та вчиняли дії на його виконання, а отже він є укладеним між сторонами, а відтак згідно ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами. Окрім того, суд не врахував, що спірні правовідносини виникли між сторонами на підставі догвоору приєднання і регулюються ст.634 ЦК України, згідно якого сторона може лише приєднатися до такого догвоору уі не може запропонувати свої умови договору. Вважає, що суд не врахував факт користування грошовимим коштами з боку відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 35811,54 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог ПриватБанку . При цьому суд виходив із недоведеності позивачем тих обставин, що між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитом, щодо встановлення пені, комісії та штрафу.

Також суд керувався тим, що заявляючи вимоги про стягнення процентів, позивач взагалі не вказав у розрахунку чи є розмір боргу за тілом кредиту, на який нараховуються проценти, та пеня та який його розмір.

Такі висновки суду є правильними, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1). Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч.6). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч.7)

- 3 -

Судом першої інстанції встановлено, що 29 жовтня 2011 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і підписав анкету-заяву, на підставі якої банк надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, розмір кредитного ліміту, зазначений у заяві, становить 2700 грн., що стверджується копією анкети-заяви (а.с.9).

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які грунтуються на кредитних правовідносинах.

Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював періодичне погашення кредиту в розмірі від 50 грн. до 1000 грн., що стверджується наданим банком розрахунком (а.с.5-8).

Також, судом встановлено, що у анкеті-заяві, на підставі якої відповідач ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, не зазначено ні розмір процентів за користування коштами, ні розмір пені та штрафів, який переббачили сторони.

За таких обставин суд вірно відмовив у задоволенні позову з огляду на недоведеність вимог.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи наявна анкета-заява ОСОБА_1 , на підставі якої відповідач отримав грошові кошти і яка не містить відомостей про розмір процентів, що підтверджує відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування кредитними коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 30 %, в тому числі збільшених із 01 вересня 20114 року - 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

Посилання ПриватБанку на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг безпідставні, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідачки. Доказів, які б підтверджували, щосаме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні,

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та

- 4 -

правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Це ж стосується доводів позивача про наявність підстав для стягнення пені та штрафу. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у стягненні на користь банку неустойки у формі пені у розмірі 10905,24 грн. та неустойки у формі штрафу: фіксована частина - 500 грн., процентна складова - 1681,50 грн., оскільки встановлено, що в анкеті-заяві ОСОБА_1 від 29 жовтня 2011 року відсутні дані про умови застосування та розмір неустойки (пені, штрафу).

Згідно ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вже зазначалося, Умови не містять підпису позичальниці, а відтак їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про встановлення такого виду забезпечення виконання зобов`язання як неустойка (пеня), що відповідає наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду України.

Доводи скарги про те, що відповідач користувався коштами і періодично погашав кредит, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення зазначених у розрахунку процентів (збільшених процентів) та неустойки у вигляді пені і штрафів з огляду на відсутність визначених сторонами у договорі їх розміру, умов та порядку застосування.

Відхиляючи доводи про стягнення процентів, колегія суддів враховує, що суд позбавлений можливості застосувати вимоги закону, а саме ст.536, ст.1048 ЦК і вирішити питання про стягнення процентів на рівні облікової ставки НБУ, оскільки як вище вказувалося у наданому банком розрахунку взагалі не зазначено розмір боргу ОСОБА_1 за тілом кредиту (а.с.7-8), на що звертав увагу суд першої інстанції у рішенні, відмовляючи у позові, і що не знайшло спростування чи заперечень цього факту у доводах апеляційної скарги ПриватБанку .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019

- 5 -

року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: