Справа № 333/2350/19
Провадження № 2-о/333/144/19
р і ш е н н я
Іменем України
31 травня 2019 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,
заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Жидкової О.Ю., представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в Україні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Броварський РВ УДМС України в Київській області, Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, -
в с т а н о в и в:
24.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту постійного проживання в Україні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Броварський РВ УДМС України в Київській області, Управління ДМС України в Запорізькій області (з урахуванням уточненої заяви від 06.05.2019 року).
В обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ст. Курган-Тюб, Андіжанської області, Узбекистан, громадянин України. Починаючи з 16.11.1966 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 та з 15.03.1983 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (територія військової частини). З реєстрації за вказаним вище адресом був знятий 12.11.1996 року, що підтверджується довідкою № 3581 від 30.11.2017 року.
Громадянство України він отримав на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки в момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживав на території України.
Починаючи з 04.03.1997 року заявник був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З реєстрації за вказаною адресою знятий 25.12.2008 року.
З січня 2009 року до цього часу зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Починаючи з листопада 1966 року і по сьогоднішній день він нікуди не виїжджав за межі України. Рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України йому необхідно для набуття його рідною сестрою ОСОБА_3 , 1950 року народження, громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Згідно з відповіддю Броварського РВ Управління ДМС України в Київській області за № 972 від 10.04.2019 року, отриманою за результатами розгляду матеріалів по оформленню набуття громадянства України, їй надано двомісячний строк для приведення у відповідність поданих документів, шляхом надання рішення суду, що підтверджує факт його постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.
На підставі вищевикладеного заявник просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України до 24 серпня 1991 року, а саме починаючи з 15.03.1983 року по теперішній час.
Ухвалою суду від 07.05.2019 року відкрито провадження в справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строк для подачі до суду відзиву за позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.
Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Жидкова О.Ю. у судовому засіданні вимоги заяви уточнили, просили суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, в м. Запоріжжі, на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).
Представник заінтересованої особи УДМС України в Запорізькій області у судовому засіданні проти задоволення заяви та уточнених вимог заперечувала у повному обсязі, пояснивши при цьому наступне. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року. Статтею 6 Закону України «Про громадянство України» передбачені підстав набуття громадянства України. Дане питання також регулюється «Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затверджених указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, Законом України «Про правонаступництво». Згідно з обліком УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_1 19.11.1996 року був документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Орджонікідзевським РВ УМУВС України в Запорізькій області, у зв`язку із загальним обміном замість паспорта громадянина колишнього СРСР. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 є громадянином України з 24.08.1991 року. Таким чином, було дотримано вимоги за зазначених нормативних актів, що регулюють питання громадянства щодо вирішення набуття чи прийняття до громадянства України, та встановлення юридичного факту не тягне для заявника правових наслідків.
Представник також зауважила, що єдиним документальним доказом, який надано до суду першої інстанції і на якому фактично базується доказ проживання на території України з 15.03.1983 року по 12.11.1996 року, виступає довідка квартирно-експлуатаційного відділу м. Запоріжжя від 30.11.2017 року № 3581, з якою представник не згодна, оскільки вона була видана та підписана посадовою особою даного органу поза межами своїх повноважень. Дана довідка не є офіційним документом, оскільки відомості про постійне проживання ОСОБА_1 на території України за станом з 15.03.1983 року по 12.11.1996 року не підтверджено документами, що мають юридичне значення.
Представник заінтересованої особи Броварський РВ УДМС України в Київській області у судове засідання не з`явився, про дату, час місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку. Надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у зв`язку з службовою неможливістю. З приводу заявлених вимог заявником, представником нічого в заяві не зазначено.
Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань про відкладення слухання справи суду не надала.
Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, розглянувши заяву та додані до неї матеріали, допитавши свідка, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст. 273 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.
Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Згідно з довідкою УДМС України в Запорізькій області від 01.08.2018 року, за обліками УДМС України в Запорізькій області 19.11.1996 року ОСОБА_1 документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області, у зв`язку із загальним обміном замість паспорта громадянина колишнього СРСР.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 є громадянином України з 24.08.1991 року (а.с. 4, 10).
Згідно з довідкою з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР за № 04-26/3-24096 від 01.12.2017 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 04.03.1997 року по 25.12.2008 рік (а.с. 12).
Відповідно до довідки з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР за № 04-26/3-6979 від 18.04.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 27.01.2009 року по теперішній час (а.с. 13).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є донькою заявника ОСОБА_1 , підтвердила факт постійного проживання останнього на території України, на момент проголошення незалежності України, а саме 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року. Також зазначила, що ОСОБА_4 одружився з її матір`ю у м. Запоріжжі, вона народилася також у м. Запоріжжі, батько проходив військову службу у м. Запоріжжі та вони спочатку жили на території його військової частини, яка була розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після того, як батька залишив службу, декілька разів змінювали адресу проживання. Але постійно мешкали весь цей час у м. Запоріжжі.
З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком. Даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повно рідні та неповно рідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Згідно з п. 44 Указу Президента України «Про організацію виконання Закону України «Про громадянство України» у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», для оформлення набуття громадянства України додається відповідне рішення суду.
Також, заявником зазначено, що встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно для набуття громадянства його рідною сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (до шлюбу ОСОБА_5 ), яка на сьогоднішній день постійно проживає на території України у м. Бровари, Київської області (а.с. 6).
До матеріалів справи додано, документи, як підтверджують родинні відносини ОСОБА_1 з ОСОБА_3 (а.с. 7-8).
Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
За таких обставин, аналізуючи у сукупності надані по справі докази, враховуючи, що заявник на момент проголошення незалежності України проживав на території України, суд вважає необхідним визнати факт проживання ОСОБА_1 в Україні.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 258, 264, 265, 319 ЦПК України, ст. 3, 8 Закону України «Про громадянство України», суд, -

В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання в Україні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Броварський РВ УДМС України в Київській області, Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України, в м. Запоріжжі, за станом на 24 серпня 1991 року по теперішній час.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 05 червня 2019 року.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик