ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Єдиний унікальний номер 243/11070/18

Номер провадження 22-ц/804/854/19

13 березня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Халаджи О.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: приватний нотаріус Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко Володимир Миколайович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Таранушенко Володимира Миколайовича, приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 8 січня 2019 року, вступну та резолютивну частину якого складено суддею Воронковим Д.В. в м. Слов'янськ в приміщенні Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 8 січня 2019 року, час ухвалення рішення суду не зазначено, повне судове рішення виготовлено 15 січня 2019 ро-ку, -

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_5 з позовом до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального окру-гу Донецької області Таранушенко В.М., про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він є громадянином Російської Феде-рації. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2006 року є влас-ником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала його матері ОСОБА_7, померлій ІНФОРМАЦІЯ_1

Після отримання успадкованого права на пай він неодноразово намагався встанови-ти межі належної йому земельної ділянки, однак постійно отримував відмову. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2018 року ОСОБА_7 було від-мовлено в задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що іноземні громадяни не можуть отримувати у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Він вирішив продати своє право на належну йому частку (пай) громадянину України і звернувся до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М.

Постановою від 07.11.2018 року Таранушенко В.М. відмовив ОСОБА_8 у вчиненні нотаріальної дії.

Просив скасувати постанову, винесену 07.11.2018 року, приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Таранушенко В.М., про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору купівлі-продажу права на земельну ділянку (пай), та зобов'язати останнього посвідчити договір купівлі-продажу спірного права на земельну частку (паю), який буде укладено між ним ( позивачем ) та громадянкою України ОСОБА_9

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 8 січня 2019 ро-ку в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., про скасування пос-танови та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати в повному обсязі рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що із прийнятим рішенням суду першої інстанції він не згоден, оскільки вважає, що суд неправильно встановив обста-вини, які мають значення для справи та посилався на норми права, які регулюють правовід-носини, які склалися з приводу спадкування земельних ділянок сільськогосподарського призначення як об'єктів цивільних прав, та їх відчуження. Натомість, як зазначає ОСОБА_2, він не є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, а відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2006 року та сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого 16.01.2007 року Слов'янською районною державною адміністрацією (із змінами внесеними на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) ОСОБА_2 є власником не нерухомого майна-земельної ділянки, а власником майнового права - права на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до вимог статті 360 ЦПК України.

Учасники справи, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.65, 66) у судове засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи апеляцій-ним судом.

Крім того від сторін надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність (а.с.68-71).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевірив-ши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено.

ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, постійно проживає на тери-торії України на підставі посвідки на постійне проживання в Україні (а.с.9-11 )

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 27.12.2006 року дер-жавним нотаріусом Другої слов'янської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого Слов'янською районною державною адміністрацією 17.01.1997 року. (а.с.12,14)

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7908774 від 27.12.2006 року вбача-ється факт реєстрації вказаного свідоцтва про право власності на спадщину. (а.с.13)

Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Та-ранушенко В. М. від 07.11.2018 року було відмовлено ОСОБА_2 у посвідченні до-говору купівлі-продажу спірної земельної частки (паю), у зв'язку із тим, що, відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, протягом року підлягають відчуженню, а відповідно до ст. 140 ЗК України не відчуження земельної ділянки іноземцями у встановлений строк є підставою припинення права власності на земельну ділянку. Крім того, відповідно до п. 15 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України існує мораторій на відчуження земель сільськогосподарського призначення, (а.с. 8).

25.05.2007 року позивач звернувся до Донецького обласного головного управління земельних ресурсів із запитом щодо видачі державного акта на право власності на земельну ділянку, на який йому було надано відповідь № 01-46-1015/3131-06 від 16.06.2007 року з посиланням на ч,4 ст.22 ЗК України, згідно якої землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам ті іноземним державам.

16.02.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Слов'янської районної державної ад-міністрації в Донецькій області із заявою про надання дозволу на розробку технічної доку-ментації з встановлення меж ділянки, як власнику права на земельну частку (пай) за серти-фікатом серії НОМЕР_2 від 17.01.1997 року. Відповіддю від 16.03.2018 року Слов'ян-ська районна державна адміністрація в Донецькій області повідомила позивача про те, що із наданих ним документів вбачається, що він є громадянином Російської Федерації, а тому за нормами ч,4 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення йому у власність передані бути не можуть. Не погодившись з таким висновком ОСОБА_2 оскаржив до Донецького окружного адміністративного суду дану відмову суб'єкта владних повноважень. Рішенням від 29.08.2018 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов'язання органу державної влади вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач пропустив строк, передбачений ч.4 ст.84 ЗК України, а також наявність обмежень, передбачених п.б п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України (мораторію на продаж земель сільськогосподарського призначення).

Але з такими висновками колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1 ЗК України земля в Україні є національним багатством і пе-ребуває під особливою охороною закону.

Згідно з ч. 2 та 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізу-ється на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Нормами ст. 18 ЗК України землі України мають особливий правовий режим їх вико-ристання.

Згідно норм ст. 19 ЗК України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 сі-чня 2013 року у справі № 6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна ви-знати як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Май-нове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Правовідносини, пов'язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призна-чення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульова-но ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що нерезиденти, у т.ч. інозе-мні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призна-чення, зобов'язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року.

Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

На цій підставі, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на спірну земельну частку (пай) у позивача виникло 27.12.2006 року, про що свідчать Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 7908774 від 27.12.2006 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.12.2006 року. Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з наступних підстав.

Згідно зі ст. 125 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з мо-менту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 Земельного Кодексу України передбаче-но, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно вимог ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» держав-на реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбаче-них цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. У разі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-71/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про деякі питання застосування норм Земельного кодексу України» враховуючи те, що право власності відповідно до ст. 125 ЗК виникає після одержання спадкоємцем земельної ділянки документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, та його державної реєстрації, після чого на зазначені правовідносини повністю поширюються гарантії права власності, то обчислення річного строку «добровільного» відчуження слід починати від часу одержання іноземним громадя-нином чи особою без громадянства державного акта на право приватної власності на земе-льну ділянку.

Аналіз наведених доказів по справі дозволяє суду зробити висновок про те, що, ОСОБА_4 не зміг реалізувати свій обов'язок на відчуження земельної ділянки, перед-бачений ч. 4 ст. 81 ЗК України у визначені законом строки, оскільки ним було вичерпано усі можливі способи для одержання документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, тобто вичерпано всі способи для реалізації зазначеного права.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п.п.б п.15 розділу X Перехідних поло-жень Земельного кодексу України, у редакції, що діяла на момент прийняття рішення що оскаржується, та на момент розгляду справи по суті, до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, не допускається:

б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільо-вого призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну (міни) відповідно до частини другої статті 37-1 цього Кодексу земельної ділянки на іншу земельну ділянку з однаковою нормативною грошовою оцінкою або різниця між нормативними грошовими оцінками яких становить не більше 10 відсотків та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних ча-сток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, запроваджується за умови на-брання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом від-чуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земе-льних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Слід зазначити, що пункт 15 розділу IX «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження зе-мельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на правовідносини щодо відчуження земель даної категорії іноземними громадянами, оскільки положення частини четвертої статті 81 ЗК України є імперативним.

Дана правова позиція узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що була викладена в інформаційному листі «Про деякі питання застосування норм Земельного кодексу України» від 16.01.2013 №10-71/0/4-13.

07.11.2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Сло-в'янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М. із прохан-ням посвідчити договір купівлі-продажу саме права на земельну частку (пай) землі, яка пе-ребуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадастро-вих гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), тобто сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2, виданого Слов'янською районною державною адміністрацією 17.01.1997 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевос-ті) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Відповідно до ст. 2 зазначеного закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий район-ною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п.17 розділу X Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до ст.177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є, в тому числі, майнові права.

Відповідно до ч.3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі - прода-жу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим, у зазначеній статті Закону не визначено коло осіб, які можуть бути сторонами при укладанні договору купівлі - продажу.

Тобто, чинним законодавством України не заборонено громадянам, в тому числі і іноземцям, власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай), відступити свої права вимоги на відведення земельної частки (паю) громадянину України та укласти цивільно-правовий договір купівлі-продажу цього права.

Нормами ст. 130 ЗК України встановлені певні обмеження щодо покупців земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Так, покупцями вказаних земельних ділянок можуть бути: - громадяни України, які мають сільськогосподарську освіту або досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного сільськогосподарського виробництва - юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва.

Покупцем по договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадаст-рових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) є саме громадянка України, ОСОБА_9.

У відповідності до ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на неру-хомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» речові права на нерухоме майно, їх обмеження та право-чини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до ч.1 ст. 4 цього ж закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території Украї-ни, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єди-ного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купі-влі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

У відповідності до норм ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

За таких обставин не можливо погодитись з доводами про відмову у задоволенні по-зовних вимог, що викладені у рішенні суду, оскільки при винесенні рішення суд посилався на норми права, які регулюють правовідносини, які склалися із приводу спадкування земе-льних ділянок сільськогосподарського призначення як об'єктів цивільних прав та їх відчу-ження (але не іноземцями).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результа-тами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або част-ково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З наведеного вище обґрунтування вбачається, що судом першої інстанції при вирі-шенні справи по суті було неправильно застосовано норми матеріального права, що є безу-мовною підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої ін-станції підлягає скасуванню, з винесенням нового рішення про задоволення позовних ви-мог.

Враховуючи, що позовні вимоги судом задовольняються, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з позивача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у розмірі 3530 (три тисячі п'ятсот три-дцять) гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 08 січня 2019 ро-ку скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Слов'ян-ського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко Володимира Мико-лайовича про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати постанову приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенка Володимира Миколайовича винесену 07.11.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), що на належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2006 року.

Зобов'язати приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу До-нецької області Таранушенка Володимира Миколайовича посвідчити договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та громадянкою України ОСОБА_9 права на земельну частку (пай), у землі, що перебуває у колективній власності КСП «Олександрівське» розміром 6,0 в умовних кадастрових гектарах без визна-чення меж цієї частки в натурі (на місцевості), встановивши граничний термін посвідчення договору до 05.09.2019 року включно.

Стягнути з приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу До-нецької області Таранушенка Володимира Миколайовича на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 3530 (три тисячі п'ятсот тридцять) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Гапонов

Судді: Г.В. Новікова

О.В. Халаджи кст>