КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 753/1600/18 Головуючий у 1 інстанції: Журавський В.В.
провадження №22-ц/824/7419/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року у складі судді Журавського В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у м. Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження №02-13744, внесеного до ЄРДР за №02-13744 матеріали журналу реєстрації заяв і повідомлень про злочини 10209 від 20 червня 2008 року, за ознаками злочину, передбаченого ст.290 КК України.

Дане кримінальне провадження було відкрито дізнавачем ВД Дарницького РУ ГУ МВС України у місті Києві Нікітенком Н.О. по факту знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу за ознаками злочину, передбаченого ст.290 КК України, а саме, підробки та заміни ідентифікаційного номеру шасі транспортного засобу марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 . вказував на те, що транспортний засіб марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 , був придбаний ним 18 червня 2008 року і відразу ж почав використовуватися для перевезення відходів на завод «Енергія», що знаходиться в м. Києві по вулиці Колекторній, 42.

Зазначав, що 20 червня 2008 року близько 13 год. 50 хв. в місті Києві по вулиці Колекторній, 42 вказаний транспортний засіб був зупинений працівниками ДАІ та доставлений на штраф майданчик Дарницького РУ ГУ МВС України. В подальшому в ході проведення досудового розслідування транспортний засіб був вилучений у ОСОБА_1 в якості речового доказу.

Проведеною експертизою в межах кримінального провадження не встановлено факту знищення, підробки або заміни ідентифікаційного номера, двигуна, шасі або кузова, або заміни без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу, що є єдиною ознакою злочину, передбаченого ст.290 КК України.

Отже, законних приводів і підстав для подальшого проведення досудового слідства по даному кримінальному провадженню не було. Незважаючи на це, на неодноразові звернення до СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві з вимогою повернути автомобіль та закрити кримінальне провадження, відповіді не отримано.

Позивач вважав, що такими незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю держави, в особі органу дізнання і досудового розслідування Дарницького УП ГУНП у місті Києві, який перебуває в структурному підпорядкуванні ГУ НП України в місті Києві, завдано йому значної майнової (матеріальної) шкоди внаслідок незаконного затримання та вилучення транспортного засобу марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Оскільки середня ринкова вартість автомобіля, який відповідає характеристикам та параметрам вилученого автомобіля, становить 285 000 грн., то у зв`язку з цим ОСОБА_1 просив стягнути за рахунок державного бюджету (Державна казначейська служба України) на його користь майнову (матеріальну) шкоду у розмірі 285000 гривень.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У зв`язку з відсутністю доказів щодо неможливості ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні у зв`язку з хворобою колегією суддів було відхилено його клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що працівниками СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві вчинені будь-які неправомірні дії щодо майна, яке належить йому на праві власності, а також, що такими діями останньому завдано майнової (матеріальної) шкоди.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що постановою від 28 червня 2008 року дізнавачем Дарницького РУ ГУМВС України в місті Києві Нікітенко М. О . порушено кримінальну справу по факту знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу за ознаками злочину, передбаченого ст.290 КК України (а.с.11).

Як вбачається зі змісту постанови, 20 червня 2008 року приблизно о 13 год. 50 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа, умисно з корисливих спонукань, замінила ідентифікаційний номер шасі без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Згідно протоколу огляду та вилучення від 25 червня 2008 року оперуповноважений ВКР Дарницького РУ ГУМВС України в місті Києві старший лейтенант міліції ОСОБА_4 оглянув та вилучив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на автомобіль марки «ЗИЛ-130» фургон, державний номерний знак НОМЕР_1 ; подорожній лист №056204; ключ від транспортного засобу марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.8).

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до СВ Дарницького УП ГУНП у м. Києві з клопотаннями щодо повернення або передачі йому на відповідальне зберігання транспортного засобу марки «ЗИЛ-130», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.4-7).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За п.8 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положення ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Разом з цим, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, передбачені ст.1176 ЦК України.

Частинами 1 та 6 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вбачається з пред`явленого позову ОСОБА_1 , він вказав на те, що транспортний засіб марки «ЗИЛ-130» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) був придбаний ним за кілька днів до його затримання та порушення кримінального провадження, а всі ідентифікаційні номери на автомобілі ідентичні між собою, як на час придбання та реєстрації автомобіля, так і на момент його затримання. Тобто, були відсутні будь-які ознаки знищення, підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу, а тому на переконання позивача, відсутні законні підстави для подальшого проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте, всупереч вищенаведеному, позивачем не надано доказів порушення його прав та законних інтересів, а також завдання матеріальної шкоди у розмірі 285 000 гривень в ході досудового розслідування.

При цьому, суд вірно погодився з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві, та поясненнями, наданими у судовому засіданні стосовно того, що на даний час кримінальне провадження №02-1374 за фактом знищення, підробки або заміни вузлів та агрегатів транспортного засобу за ознаками злочину, передбаченого ст.290 КК України, не завершено та остаточне рішення по ньому не прийнято.

Отже, вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди є передчасним.

Згідно з п.1 ч.1 та ч.2 ст.1, а також ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У такому разі завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) акту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, підставою для застосування судом цивільно-правової відповідальності є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів, але позивач не звертався до суду з вимогою про визнання неправомірними дій слідчого СВ Дарницького УП ГУ НП в місті Києві.

З огляду на вищенаведене та зібрані у справі докази, суд вірно вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що працівниками СВ Дарницького УП ГУНП у місті Києві вчинені будь-які неправомірні дії щодо майна, яке належить йому на праві власності, а також, що такими діями останньому завдано майнової (матеріальної) шкоди.

Щодо доводів позивача з приводу того, що належний йому транспортний засіб марки «ЗИЛ-130» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) був знищений в ході досудового розслідування, то вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду цивільної справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: