ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року

м. Київ

справа № 522/17571/16-ц

провадження № 61-32109св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Нестеровою Ольгою Валеріївною, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року, ухвалене у складі судді Кравчук Т. С., та рішення апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначила, що з 29 квітня 2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, позов про розірвання якого пред`явлено нею до суду.

За час шлюбу ними набуто автомобіль марки Kia модель Venga, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який належить їм на праві спільної сумісної власності.

Оскільки між нею і ОСОБА_2 не досягнуто згоди щодо добровільного поділу цього транспортного засобу, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частку автомобіля марки Kia модель Venga, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку автомобіля марки Kia модель Venga, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль придбаний сторонами у період шлюбу за кошти, отримані відповідачем у позику в інтересах сім`ї, і які належать подружжю на праві спільної власності, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року змінено і виключено з мотивувальної частини висновок про те, що згідно з договором позики у ОСОБА_3 виникає право вимагати повернення коштів, які витрачені на сімейні обставини, у солідарному поряду з подружжя. У іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції і виключаючи з мотивувальної частини висновки про наявність у матері відповідача - ОСОБА_3 права вимоги до сторін щодо солідарного погашення боргу за договором позики, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і надав оцінку обставинам, які не стосуються предмета доказування. З висновками суду першої інстанції щодо належності спірного автомобіля сторонам на праві спільної сумісної власності і про його поділ апеляційний суд погодився, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2017 року ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Нестерову О. В. звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року і рішення апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 57, 60, 61, 65 СК України і не врахували, що позику, отриману з метою купівлі спірного автомобіля, відповідач повернув самостійно після розірвання шлюбу за рахунок особистих коштів, тому автомобіль є його особистою власністю.

Вважає, що, встановивши факт купівлі автомобіля за рахунок позичених коштів, суди попередніх інстанцій повинні були вирішити питання про поділ боргових зобов`язань між подружжям, оскільки договір позики укладався в інтересах сім`ї.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 2 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстрували шлюб.

23 листопада 2016 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу ОСОБА_2 придбано автомобіль марки Kia модель Venga, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

На купівлю вказаного автомобіля ОСОБА_2 витрачено кошти у розмірі 10 000 доларів США, отримані ним 8 серпня 2014 року у позику від матері - ОСОБА_3 .

З розписки від 8 серпня 2014 року, яку ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 , суди попередніх інстанцій встановили, що грошові кошти передані відповідачу не в особисту власність, а на придбання транспортного засобу - автомобіля, тобто договір позики укладено в інтересах сім`ї.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно зі статтею 60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 61 СК Україниоб`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК Українивстановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Належність придбаного за час шлюбу майна подружжю на праві спільної сумісної власності презюмується.

Статтями 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( стаття 70 СК України).

Встановивши, що спірний автомобіль придбаний ОСОБА_2 за рахунок коштів, отриманих за укладеним у період шлюбу в інтересах сім`ї договором позики, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про належність цього майна сторонам на праві спільної сумісної власності і правильно визнав за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля марки Kia модель Venga, 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин положення статей 57, 61, 65 СК України, зокрема не врахували, що він самостійно сплатив заборгованість за договором позики, тому автомобіль є його особистою власністю.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю чоловіка є, зокрема, майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Статтями 61, 65 СК України встановлено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Дослідивши розписку від 8 серпня 2014 року, суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_2 отримав від матері кошти не у особисту власність як подарунок, а як позику з метою придбання майна в інтересах сім`ї.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про відсутність визначених статтею 57 СК України підстав вважати придбаний автомобіль особистою власністю відповідача, оскільки відповідно до статей 61, 65 СК України майно, яке отримане за договором, укладеним в інтересах сім`ї, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій посилання заявника на порушення судами норм матеріального права, оскільки при поділі майна суди не розподілили між подружжям боргові зобов`язання, які виникли у зв`язку з отриманням відповідачем у позику 10 000 доларів США.

Під час розгляду справи у суді першої інстанцій заявник не надав доказів погашення ним заборгованості за розпискою від 8 серпня 2014 року; вимог про поділ боргових зобов`язань, що виникли із цієї розписки, не заявив. ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вимог про поділ боргових зобов`язань також не заявляла.

Стаття 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, встановлювала, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки відповідних вимог про поділ між подружжям зобов`язань, які виникли із договору позики від 8 серпня 2014 року, в ході розгляду справи у суді першої інстанцій не заявлено і доказів погашення заборгованості відповідач не подав, виходячи зі змісту статті 11 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи, у суду першої інстанції не було правових підстави самостійно здійснювати між сторонами поділ боргових зобов`язань.

При цьому заявник, у разі самостійного повернення боргу, не позбавлений права звернутися до позивача ОСОБА_1 з вимогами про компенсацію понесених ним у зв`язку з погашенням позики витрат у пропорційному розмірі, оскільки відповідно до статті 65 СК України зобов`язання подружжя щодо повернення позики є рівними.

Посилання заявника на те, що при ухваленні судових рішень суди першої та апеляційної інстанцій не врахували правові висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, від 14 вересні 2016 року у справі № 6-539цс16 є помилковим, оскільки у справах, що переглядалися Верховним Судом України, сторони заявляли вимоги про поділ боргових зобов`язань чи про урахування боргових зобов`язань при визначенні належної кожному із подружжя частки у майні і ці вимоги розглядалися у судах попередніх інстанцій; у даній справі під час розгляду справи у суді першої інстанції вимог про поділ між подружжям боргових зобов`язань не було заявлено.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного автомобіля з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Нестеровою Ольгою Валеріївною, залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2017 року, у незміненій судом апеляційної інстанції частині, і рішення апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов