Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 663/1993/17-ц

провадження № 61-7735 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчий комітет Лазурненської селищної ради Скадовського районну Херсонської області, державний нотаріус Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисак Дмитро Петрович;

представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді

Клімченка М. І. від 19 грудня 2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду у складі колегії суддів: Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., Полікарпової О. М., від 14 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який

у подальшому було уточнено, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Скадовського районну Херсонської області, державного нотаріуса Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисака Д. П. про визнання права власності, визнання рішення селищної ради та свідоцтва про право на спадщину недійсними.

Позовна заява мотивована тим, що з серпня 1974 року вона разом з ОСОБА_6 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 (зараз ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У березні 1977 року їх сім`я у складі чотирьох чоловік переїхала по переселенському квитку на постійне місце проживання до смт Лазурне Скадовського району Херсонської області з метою працевлаштування

у радгоспі « Молодіжний ». Для проживання вони отримали від радгоспу жилий будинок по АДРЕСА_1 , вартістю 2 300 карбованців. Після сплати позики будинок був оформлений на ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку.

Із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 , зазначивши

в заяві до нотаріуса, що, крім нього, спадкоємцем є також його сестра - ОСОБА_4 .

Відповідачі вважали, що оскільки позивачка не була одружена з їх батьком, то право на отримання спадщини у неї відсутнє.

Рішенням виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Скадовського районну Херсонської області від 20 жовтня 2006 року № 117 «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок і господарські будівлі

гр. ОСОБА_6 .» на підставі заяви ОСОБА_3 видано свідоцтво

про право власності на житловий будинок, що розташований

по АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 , взамін акту передачі житлового будинку з надвірними будівлями, виданого 27 вересня 1978 року радгоспом «Молодіжний» переселенській сім`ї ОСОБА_6

Зазначала, що як вищевказане рішення селищної ради, так і свідоцтво

про право власності від 29 листопада 2006 року на вказаний будинок на

ім`я ОСОБА_6 були видані після смерті останнього та порушують

її право власності на 1/2 частину будинку, так як він є об`єктом права

спільної сумісної власності, яке набуте після оплати повної вартості будинку у 1992 році.

На підставі зазначеного рішення селищної ради та свідоцтва про право власності державним нотаріусом 21 грудня 2017 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом. При цьому нотаріус не звернув уваги на те, що свідоцтво про право власності на будинок було видане не за заявою спадкодавця, а за заявою спадкоємця вже після смерті спадкодавця, тобто воно не відповідає вимогам закону, а тому видане на його підставі свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2017 року є незаконним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку; визнати рішення виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 20 жовтня 2006 року № 117 недійсним; визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня 2017 року, зареєстроване в реєстрі за № 1316, недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку по

АДРЕСА_1 .

Визнано рішення виконавчого комітету Лазурненської селищної ради Скадовського району Херсонської області від 20 жовтня 2006 року

№ 117 «Про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок і господарські будівлі гр. ОСОБА_6 » недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 грудня

2017 року, зареєстроване у реєстрі за № 1316, видане державним

нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської

області Сисаком Д. П. на 1/2 частку житлового будинку по

АДРЕСА_1 , недійсним.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , застосувавши частину другу статті 17 Закону України «Про власність», суд першої інстанції виходив із того, що спірний житловий будинок був придбаний внаслідок спільної праці

ОСОБА_6 та позивачки, виходячи з рівного ступеню їх трудової участі,

а також з факту розподілу будинку на дві частини самим ОСОБА_6

ще за його життя; оскаржувані позивачкою рішення виконавчого комітету селищної ради та свідоцтво про право на спадщину порушують права позивачки на частку у майні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Херсонського апеляційного суду від 14 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновком районного суду, апеляційний суд також зазначив, що спірний житловий будинок було придбано за спільні грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , як членів сім`ї, полована з яких належить позивачці, а тому спірний житловий будинок є об`єктом права їх спільної сумісної власності і їх частки у ньому є рівними. Оскільки позивачці належить 1/2 частина житлового будинку, то рішення виконавчого комітету селищної ради та свідоцтво про право на спадщину підлягають визнанню недійсними, як такі, що порушують її право власності.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати

й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Скадовського районного суду Херсонської області.

У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суди залишили поза увагою надану ним довідку Херсонського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області від 23 січня 2018 року, згідно з якою

ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з

01 травня 1973 року до теперішнього часу. Також суди не врахували показання свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила факт погашення позики саме померлим ОСОБА_6 , а також тієї обставини, що позивачка не мала жодних намірів погашати позику та не приймала участі у цьому. Позивачка не надала доказів, які б підтверджували, що вона своєю працею, коштами брала участь у набуті спірного нерухомого майна. Крім того, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки самостійно обрав іншу правову підставу позову, а саме частину другу статті 17 Закону України «Про власність», яка передбачає обставини, які предметом судового розгляду не були.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшли відзиви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на касаційну скаргу, в яких зазначено, що оскаржувані

судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи ОСОБА_3 - безпідставними. Спірний житловий будинок був придбаний за час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а також за спільні грошові кошти, а тому він належав їм на праві спільної сумісної власності у рівних долях.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону України «Про власність», чинного на час набуття спірного майна, майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними; майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності,

є їх спільною частковою власністю, ящо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової діяльності.

Згідно з частиною другою статті 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом установлено, що згідно з довідкою Байраківської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 15 червня 1976 року,

ОСОБА_6 проживав у селі Байраківка Немирівського району Вінницької області разом з ОСОБА_1 без укладення шлюбу та двома дітьми: ОСОБА_3 , 1975 року народження та ОСОБА_3 ,

1976 року народження.

Згідно з переселенського квитка № НОМЕР_1, виданого 15 березня 1977 року ОСОБА_6 , вбачається, що він з сім`єю є переселенцем у радгосп «Молодіжний» Скадовського району Херсонської області. До складу сім`ї переселенця входять: дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_3 Відповідно до відмітки про передачу будинку та суму позики, що підлягає погашенню радгоспу дата прийому будинку 27 вересня 1978 року, вартість переданого будинку 2 300 крб.

Відповідно до акту від 27 вересня 1978 року радгосп «Молодіжний» в особі директора передав, а голова сім`ї переселенців - ОСОБА_6 прийняв житловий будинок, що знаходиться АДРЕСА_1 .

Згідно з довідки, виданої директором радгоспу ОСОБА_12 , борг (ссуда) за житловий будинок у розмірі 2 300 крб погашено у повному обсязі.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_6 11 жовтня 1977 року він

був прийнятий на роботу скотарем в радгосп «Молодіжний». 13 листопада 1986 року звільнений на підставі статті 37 КЗпП УССР у зв`язку з направленням на примусове лікування від алкоголізму на підставі постанови суду. 22 листопада 1988 року прийнятий мулярем у радгосп «Молодіжний». 01 квітня 1989 року звільнений на підставі статті 38 КЗпП УССР за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію .

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що 11 жовтня 1977 року вона прийнята робітником цеху рослинництва в радгосп «Молодіжний». 23 червня 1999 року звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП УССР.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер.

За таких обставин суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли до правильного висновку, що спірний житловий будинок було придбано за спільні грошові кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , як членів сім`ї, полована з яких належить позивачці, а тому спірний житловий будинок є об`єктом права їх спільної сумісної власності і їх частки у ньому є рівними. Оскільки позивачці належить 1/2 частина житлового будинку, то рішення виконавчого комітету селищної ради та свідоцтво про право на спадщину підлягають визнанню недійсними, як такі, що порушують її право власності.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 з травня 1973 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, не спростовує висновків суду, так як суд не встановлював факт проживання

ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим

ОСОБА_6 .

Посилання касаційної скарги на те, що застосувавши положення статті 17 Закону України «Про власність», суди вийшли за межі позову, безпідставні, так як повноваження щодо застосування норми права до правовідносин, які виникли між сторонами, на підставі обставин позову, має виключно суд.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу та залишити судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 19 грудня

2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 14 березня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк