ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2019 року

м.Харків

справа № 645/2528/17

провадження № 22-ц/818/1604/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Харківська міська рада,

треті особи - Дільниця №54 Фрунзенської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи - Дільниця №54 Фрунзенської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 14 грудня 2018 року), -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи - Дільниця №54 Фрунзенської філії Комунального підприємства «Жилкомсервіс», Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова згідно рішення 37 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 06.07.2005 року «Про комунальну власність міста Харкова» та згідно з розпорядженням Управління комунального майна та приватизації №191 від 28.02.2007 року зазначений житловий будинок передано в господарське відання КП «Жилкомсервіс». Харківська міська рада вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1, оскільки ордер на вселення ОСОБА_1 до вказаної кімнати не надавався, до Харківської міської ради із заявою про укладення договору найму квартири позивач не звертався. Крім того, Харківська міська рада вважає, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем його житлових прав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 постійно проживає у вказаній кімнаті, сплачує комунальні послуги, вселений у гуртожиток на підставі рішення адміністрації ВАТ ХЗК «Кондіціонер». Протоколом №1 членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» за позивачем закріплено спірну житлову кімнату. Інші особи не заявляли свої права на зазначене нерухоме майно, тому наявні підстави для визнання за позивачем право користування кімнатою АДРЕСА_1.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 займає кімнату №2 площею 13,1 кв.м. у гуртожитку по АДРЕСА_1.

Рішенням Харківської міської ради №450 від 04 травня 2005 року будинок АДРЕСА_1 виключений з числа гуртожитків. Надано дозвіл ліквідатору ВАТ «Харківській завод «Кондиціонер» та Фрунзенському райвиконкому міста Харкова закріпити за мешканцями зазначеного будинку займану ними площу та відкрити особові рахунки (а.с.10).

Згідно протоколу №1 членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» від 12 травня 2005 року вирішувалося питання щодо закріплення за мешканцями жилих будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 займаної ними площі. Встановлено, що у зв'язку із втратою документації щодо поселення мешканців до гуртожитків ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер», рекомендовано мешканцям гуртожитку звернутися до Фрунзенської районної ради міста Харкова з проханням закріплення житлової площі по фактичному їх проживанню та реєстрації, згідно додатків №1,2 даного протоколу (а.с.8).

В додатку №2 до протоколу №1 від 12.05.2005 року членів ліквідаційної комісії ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» визначений список основних мешканців будинку АДРЕСА_1. Серед мешканців зазначеного будинку вказаний ОСОБА_1, який займає у будинку кімнату №2 площею 13,1 кв.м., не прописаний (а.с.9).

З відповіді Фрунзенської районної ради міста Харкова від 24.09.2007 року вбачається, що 05.09.2007 року ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенської районної ради міста Харкова щодо закріплення за ним квартири АДРЕСА_1. Проте районною радою не задоволена заява позивача, оскільки у вказаній квартирі він не зареєстрований, тому районна рада не має підстав для закріплення за ним вказаної житлової площі (а.с.14).

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що він фактично проживає та користується кімнатою АДРЕСА_1 з 2000 року, більше 18 років сплачує комунальні послуги, іншого житла не має. Вважає, що наявні підстави для визнання за ним права користування вказаним житловим приміщенням. Просив зобов'язати Дільницю №54 Фрунзенської філії комунального підприємства "Жилкомсервіс" укласти з ним договір найму житлового приміщення, зобов'язати Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації ХМР зареєструвати його у вказаній квартирі.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР підставою для вселення у вільне жиле приміщення є ордер. На підставі ордера на жиле приміщення укладається в письмовій формі договір найму житлового приміщення (ст.61 ЖК Української РСР).

Відповідно до положень ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Таким чином однією з підстав виникнення права на житло, тобто набуття права користування конкретним житловим приміщенням, є вселення у нього в установленому законом порядку.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач пояснив, що він був вселений у кімнату АДРЕСА_1 на підставі його заяви, за погодженням із начальником ЖЕК ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер», оскільки позивач неофіційно працював у ЖЕК на виконанні різних робіт.

Проте доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вселився у спірне житло на законних підставах позивачем суду не надано.

Фактичне проживання у даному житловому приміщенні та сплата позивачем комунальних витрат за користування спірним житлом за відсутності доказів вселення на законних підставах, не свідчить про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права користування цим житловим приміщенням.

У вказаній квартирі позивач ніколи зареєстрований не був. Доказів наявності рішення адміністрації ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» щодо надання ОСОБА_1 спірної житлової площі матеріали справи не містять.

Натомість у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надав оригінал його заяви про надання йому у тимчасове користування спірного житла із резолюцією посадової особи ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер» - «не заперечую». Саме на цю заяву посилався ОСОБА_1 як на підставу вселення.

Позивач не заперечував, що ніколи не перебував у трудових стосунках з ВАТ «Харківський завод «Кондиціонер», усна домовленість на тимчасове вселення у вільну кімнату не породжує право на постійне користування житлом.

Проте він не позбавлений можливості звернутись до Харківської міської ради з приводу укладення з ним договору найму житлового приміщення, в якому він не зареєстрований, але фактично проживає.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 слід відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з зазначених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

З урахуванням вказаного, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з відмовою у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн., який був сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради судовий збір у розмірі 960 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 14.03.2019 року.