Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2283/19
Провадження № 2/191/575/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09.10.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Кухаря Д.О.
за участю секретаря Яніної О.В.
розглянувши згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею,-
13.06.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона - ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2017 року виданого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж., зареєстрованого в реєстрі за АДРЕСА_1 2-2193, є власницею будинку АДРЕСА_2 .
Згідно довідки № 1730 від 20.05.2019 року у вказаному будинку, зареєстрована вона ОСОБА_1 1949 р.н. та її дочка ОСОБА_2 1973 р.н., однак остання не проживає за вищезазначеною адресою з 2015 року по теперішній час.
За ініціативи дочки, вони не спілкуються вже близько 5 років. Дочка не цікавиться ні її життям, ні здоров`ям, вона живе своїм життям, постійно бере кредити у банках, які потім надсилають на її адресу листи повідомлення та близько 3 років у телефонному режимі з погрозами тероризують колектори, через що, вона вимушена була змінити номер телефону.
У зв`язку з тим, що їй не відомо, де на даний час проживає відповідачка, вирішити питання про зняття з реєстрації у добровільному порядку неможливо, тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.
Враховуючи вищевикладені обставини, просить суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та володіння будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 , 1973 року народження такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 .
До початку проведення судового засідання позивач надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.Відповідно до ст. 187 ЦПК України виклик відповідачів, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Таким чином, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2017 року виданого державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори Мельниковим О.Ж., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2193 та копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 95581997, ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_2 ( а.с. 7,8).
Згідно довідки № 1730 від 20.05.2019 року у будинку АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 1949 р.н. та ОСОБА_2 1973 р.н., однак остання не проживає за вищезазначеною адресою з 2015 року по теперішній час ( а.с.9).
Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
У зв`язку з тим, що зазначений Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, та виходячи з того, що позивач є власником зазначеного вище будинку, а реєстрація відповідачів в ньому створює позивачу перешкоди у володінні ним, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У даному випадку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 768 гривень 40 копійок.
На підставі викладеного та ст. 17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 41 Конституції України, Глава 23, ст. 391 ЦК України, Закон України від 11. 12. 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280- 289 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права користування та володіння будинком, шляхом визнання ОСОБА_2 , 1973 року народження такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , 1973 року народження на користь ОСОБА_1 , судовий збір у сумі 768 гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, якщо не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Д. О. Кухар