Охтирський міськрайонний суд Сумської області
Справа № 583/952/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2019 р. м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

присяжних ОСОБА_1, ОСОБА_2

з участю секретаря АРТЕМЕНКО О.С.

прокурора ВОЛОХАТИХ К.С.

представника КЗ СОР Обласний наркологічний

диспансер лікаря-психіатра ОСОБА_3

представника особи, щодо якої вирішується питання

про продовження примусової госпіталізації, ОСОБА_4

особи, щодо якої вирішується питання про

продовження примусової госпіталізації, ОСОБА_5

з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Акорд», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Охтирка цивільну справу за заявою

Заступника головного лікаря з загальних питань Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку,

встановив:

01.03.2019 року до суду звернувся заступник головного лікаря з загальних питань КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» із заявою. Вимоги мотивував тим, що відносно ОСОБА_5 рішенням Охтирського міськрайонного суду від 25.09.2018 року продовжена госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Комісія лікарів-психіатрів встановила, що ОСОБА_5 виявляє ознаки тяжкого психіатричного захворювання у вигляді органічного шизофреноподібного розладу з помірним зниженням памяті та інтелекту, з вираженою емоційною нестійкістю, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою загрозу для оточуючих, неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Посилаючись на викладене, в заяві порушувалося питання про продовження ОСОБА_5 госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку.

В судовому засіданні представник заявника вимоги за заявою підтримав, просив їх задовольнити. Пояснив, що до 2017 року ОСОБА_5 не лікувався з приводу психічних хвороб і не перебував в полі зору лікарів-психіатрів, що було приводом для госпіталізації невідомо. 18.11.2017 року ОСОБА_5 вперше потрапив до психлікарні. ОСОБА_5 схильний до афектів, агресивний, може штовхнути хворого і часто створює конфліктні ситуації; проживає сам, не може сам себе обслуговувати, готувати їжу, доглядати за собою. Перебуваючи в лікарні, знає розпорядок дня, виконує його, ліки приймає під наглядом медичного персоналу, їжу приймає в їдальні самостійно. Має хворобу на атеросклероз та гіпертонію. ОСОБА_5 хворим себе не вважає, самостійно приймати ліки не бажає, а тому потребує лікування лише в умовах стаціонару, оскільки хворий безучасний до всього, голиться сам під наглядом персоналу, стрижку роблять хворим санітари.

Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги за заявою лікаря-психіатра, обґрунтувавши свою думку тим, що за висновком лікарів-психіатрів відносно ОСОБА_5 маються судові справи в Краснопільському районному суді Сумської області за ст.ст. 187 ч. 3, 345 ч. 2 КК України, у Великописарівському суді Сумської області за ст.ст. 119 ч. 1, 122 ч. 1, 125 ч. 1 КК України. Наведені обставини вказують на існування від ОСОБА_5 загрози для оточуючих.

Особа, щодо якої вирішується питання про продовження примусової госпіталізації, - ОСОБА_5 заперечив проти вимог за заявою лікаря, пославшись на відсутність підстав для продовження йому госпіталізації в КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер», пояснив, що сьогодні 12 березня 2019 року, о пів на пяту вечора, в психіатричній лікарні перебуває 1 рік 6 місяців. Проживає з донькою, якій 41 роки, в смт. Краснопілля Сумської області, пров. Грязнянський, 4. Будинок гарний, цегляний, на 4 кімнати, облаштований побутовими зручностями (вода, газ, електрика), є пральна машинка, холодильник, якими він вміє користуватися. Біля будинку є город, на якому вирощують картоплю, помідори. Утримують курей, голубів, раніше вигодовували свиней. ОСОБА_5 стверджував, що може за собою доглядати, вдома сам миється, прасує, пере, готує їжу (суп, борщ, картоплю, вермішель). Горілку не п»є, а лише по святах. Пенсію має в розмірі 1500,00 грн., яку отримує і зберігає донька, яка його не ображає, навідує його в лікарні раз на місяць. Має кумів, друзів, з якими підтримує гарні стосунки. Щодо свого перебування в лікарні розповів, що хворим себе не вважає, оскільки потрапив до психіатрів через працівників поліції, які безпідставно його звинуватили у злочинах. Вранці в лікарні прокидається о 06.00 год., вмивається, до 08.30 дивиться телевізор. Потім сніданок. Сьогодні давали перлову кашу та борщ. В палаті 7 ліжок, два вікна без решіток, з шторами. Гуляти не ходить, оскільки швидко втомлюється, то більше спить та дивиться телевізор. Вважав, що йому призначене неправильне лікування, оскільки після таблеток дуже крутить суглоби і він себе краще почуває, коли не приймає ліків. Гроші тримає на дорогу додому. Вдома ліки не приймає, як щось заболить, іде до лікаря-терапевта ОСОБА_6, інших лікарів не знає. Не читає, оскільки погано бачить, а окулярів не придбав.

Представник особи, щодо якої вирішується питання про продовження примусової госпіталізації, в судовому засіданні заперечив проти продовження ОСОБА_5 госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, пославшись на необґрунтованість вимог.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, виходив з наступного:

Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про продовження госпіталізації особи до психіатричного закладу подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 340 ЦПК України, у заяві про продовження госпіталізації особи до психіатричного закладу повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про продовження примусової госпіталізації надається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Згідно вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої

згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, 29.09.1955 року народився молодшим з трьох дітей, ранній розвиток без особливостей, до школи пішов своєчасно, закінчив 10 класів та ПТУ за спеціальністю тракторист, служив в армії повний строк, працював за фахом, був одружений, вдівець, має дорослу доньку, на даний час пенсіонер за віком, проживає сам.

Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.02.2019 року № 50 щодо ОСОБА_5 суд встановив, що останній отримує психіатричну допомогу з 18.11.2017 року у звязку з неадекватною поведінкою.

22.03.2018 року у звязку з відмовою від стаціонарного лікування, після повідомлення про підозру в скоєнні злочину був оглянутий комісією лікарів-психіатрів та направлена заява до суду щодо застосування госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.03.2018 року застосована госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

12.04.2018 року для подальшого застосування госпіталізації до закладу з наданні психіатричної допомоги в примусовому порядку переведений до психіатричного відділення № 4 КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер», де знаходиться по теперішній час.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25.09.2018 року ОСОБА_5 продовжено госпіталізацію до КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» в примусовому порядку. /а.с. 3/

За висновком комісії лікарів-психіатрів від 28.02.2019 року № 50 ОСОБА_5 виявляє ознаки тяжкого психічного захворювання у вигляді органічного шизофреноподібного розладу з помірним зниженням памяті та інтелекту, вираженою емоційною нестійкістю, внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, які являють собою загрозу для оточуючих, неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, у звязку з чим потребує продовження госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирішуючи вимоги за заявою щодо ОСОБА_5, суд виходив з того, що згідно ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановленого ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проаналізувавши встановлені у справі фактичні обставини та докази, якими лікар обґрунтовує вимоги за заявою щодо ОСОБА_5, суд дійшов висновку про її необґрунтованість, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження поведінки, що являє собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих внаслідок встановленого захворювання матеріали справи не містять, у судовому засіданні таких доказів - не встановлено.

Під час розгляду справи не знайшли підтвердження доводи лікарів-психіатрів грубе орієнтування в місці перебування та часі, оскільки в судовому засіданні ОСОБА_5 точно назвав дату свого народження, вік своєї доньки, місце свого проживання та лікування, дату розгляду справи та час, тощо.

Не знайшли підтвердження доводи лікарів психіатрів про афектування ОСОБА_5 в бесіді, злобність, схильність до агресії, відсутність критики до свого стану.

За висновком суду спілкування лікаря ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в судовому засіданні більшою мірою вказувало на обопільну неприязнь та невизнання кожним особистості кожного, однак суду ОСОБА_5 надав логічні і послідовні пояснення.

Суд вважає, що сама ж по собі поведінка ОСОБА_5 без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку, а тому заява про продовженні примусової госпіталізації в психіатричному закладі ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Суд не погоджується з твердженням прокурора про відсутність підстав не довіряти висновку лікарів-психіатрів щодо психічного стану ОСОБА_5, оскільки цей доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд вважає неспроможними твердження, що існування кримінального переслідування щодо ОСОБА_5 свідчить про його загрозу для себе і оточуючих, оскільки за вчинення кримінальних правопорушень особа має нести встановлену законом відповідальність або їй мають встановлені примусові заходи медичного характеру у порядку, визначеному кримінальним та кримінальним процесуальним законом, тим більше, що протягом тривалого часу перебування ОСОБА_5 на лікуванні у психіатричному закладі, жодних відомостей про протиправну поведінку останнього лікарем не здобуто, суду не надано.

За висновком суду, зважаючи на встановлені у справі обставини, продовження госпіталізації ОСОБА_5 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку порушить розумний баланс між приватними й публічними інтересами.

Доводів та доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки, суду надано не було.

На підставі ст. ст. 14, 16-19, 22 Закону України "Про психіатричну допомогу", керуючись ст. ст. 339-342, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні вимог за заявою заступника головного лікаря з загальних питань Комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу ХІII «Перехідні положення» ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні скарги подаються учасниками справи до Сумського апеляційного суду через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області ОСОБА_7

ОСОБА_8 КОВАЛЕНКО

ОСОБА_2

Повний текст рішення виготовлений 14.03.2019 року.