ПОСТАНОВА

Іменем України

28 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 385/1822/18

провадження № 22-ц/4809/811/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області (суддя Панасюк І. В.) від 06 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

28 листопада 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом - позивач або банк) звернулося до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 липня 2010 року № б/н в сумі 16746,21 грн., яка складається з такого: 7500,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7972,03 грн. - пеня; 500,00 грн. та 773,63 грн. - штраф.

Вимоги позивача обґрунтовано посиланням на невиконання відповідачем умов договору в частині сплати заборгованості.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд дійшов висновку, що позивач не довів обґрунтованість своїх вимог так, як не надав суду відомості про суму заборгованості по кредиту («тіло» кредиту) на яку нараховані банком проценти та неустойка. За висновком суду йому є незрозумілим, як за відсутності заборгованості по тілу кредиту може існувати несплачена заборгованість по процентах і неустойка.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Банк посилається на незаконність рішення суду, яке, за його твердженням, ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд не врахував, що між сторонами вникли кредитні правовідносини у яких відповідач допустив невиконання своїх зобов`язань перед банком, що дає останньому право на звернення до суду. Суд не дав оцінки первинним документам за операціями з використанням електронних платіжних засобів та не порівняв їх з наданим позивачем розрахунком заборгованості. У разі незгоди за наданим позивачем розрахунком заборгованості, суд мав би навести у рішенні свій розрахунок. Висновок суду про недоведеність існуючої перед банком заборгованості відповідача є помилковим.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Позиції сторін, висловлені у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник позивача - Бистров С. А . підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач, який відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим судовою повісткою про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

29 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (організаційно-правову форму якого у подальшому змінено на акціонерне товариство, що потягло за собою зміну назви юридичної особи - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг № б/н шляхом підписання позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ та довідки про умови кредитування (Тарифи банку).

На підставі вказаного банк відкрив відповідачу кредитний рахунок з встановленим банком кредитним лімітом у розмірі 2900 грн. та видав кредитну картку.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з правочинів.

За кредитним договоромбанкабо інша фінансова установа(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_3 був укладений договір банківського обслуговування від 29 липня 2010 року № б/н, який складається з Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ (с. 12 - 26), Пам`ятки клієнта, Тарифів банку які містяться у довідці про кредитування (с. 11, яка підписана ОСОБА_1) та анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ (с. 10).

Укладений між сторонами договір є договором про приєднання (ст. 634 ЦК України), а також є змішаним договором (ч. 2 ст. 628 ЦК України) так, як містить елементи договору банківського рахунку та кредитного договору.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував надані позивачем докази укладення між ним і відповідачем договору є безпідставними так, як факт укладення цього договору суд першої інстанції встановив.

Оскільки висновок суду про укладення між сторонами по справі договору ніким не оспорюється, апеляційний суд не перевіряє правильність такого висновку (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильність висновку Гайворонського районного суду Кіровоградської області про недоведеність позивачем факту існування боргу, апеляційний суд виходить з такого.

Цивільне судочинство базується, зокрема, на принципах змагальності сторін, який включає в себе доведеність обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до принципу змагальності сторін учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Пдстави звільнення від доказування окремо визначені ЦПК (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81, 82 ЦПК України).

Згідно норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дотримання судом норм процесуального права є гарантією ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Доводячи наявність боргу відповідача, позивач надав суду два розрахунки заборгованості за договором від 29 липня 2010 року № б/н, укладеним між ним та ОСОБА_1 Один розрахунок за період з 29 липня 2010 року по 19 серпня 2015 року (с. 5 - 7), з якого вбачається, що на кінець цього періоду заборгованість ОСОБА_1 по кредит відсутня, а інший розрахунок за період з 01 вересня 2015 року по 13 листопада 2018 року (с. 8 - 9), згідно якого існує сальдо за кредитом на кінець цього періоду.

Суд першої інстанції не спростував наданого позивачем розрахунку, як і не вказав причин, з яких він не прийняв його до уваги та не надав йому ніякої оцінки.

Отже, висновок суду про недоведеність наявності боргу є необґрунтованим та таким, що суперечить матеріалам справи.

В суді апеляційної інстанції позивач уточнив розрахунок заборгованості згідно якого за період з 01 вересня 2015 року по 13 листопада 2018 року сальдо (різниця між надходженнями і витратами за певний проміжок часу) по кредиту становить 2049,21 грн.

Правильність здійсненого позивачем уточненого (кінцевого) розрахунку заборгованості по кредиту підтверджується відомостями виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 (с. 88 - 95), яка являється первісним обліковим документом.

Наявність заборгованості (невиконаного грошового зобов`язання) ОСОБА_1 перед банком являється підставою для нарахування процентів за користування кредитом згідно умов договору.

Згідно п. 2.1.6.7. Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом добровільного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

За користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365 календарних днів на рік (п. 2.1.6.9. Умов та Правил).

Відповідно до Тарифів банку, які діяли станом на час укладення між сторонами договору (с. 11), базова процентна ставка, яка нараховуються на залишок заборгованості становить 2,5 % на місяць, тобто 30% річних.

При зверненні до суду позивач здійснив розрахунок заборгованості по процентах за підвищеною процентною ставкою - 3,5 % на місяць (42 % річних), проте не надав суду доказів правомірності одностороннього збільшення ним процентної ставки, що суперечить змісту ст. 1056-1 ЦК України.

У зв`язку з цим суд вважає неправильним здійснений позивачем первісний розрахунок заборгованості по процентах (с. 8 - 9).

Як вбачається з уточненого позивачем розрахунку, станом на 13 листопада 2018 року заборгованість ОСОБА_1 за процентами (виходячи з базової процентної ставки 30 % річних) становила 474,02 грн.

Згідно Тарифів банку відповідач зобов`язаний сплачувати заборгованість до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, а розмір щомісячних платежів (включаючи за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 (с. 92 - 93), останнє поповнення рахунку в терміналі самообслуговування здійснено ним 18 лютого 2018 року, а останнє часткове погашення заборгованості шляхом договірного списання коштів з іншого його рахунку - 18 вересня 2018 року. При цьому в цілому заборгованість погашена ним не була.

Докази того, що відповідач надалі здійснював сплату заборгованості, в тому числі по сплаті процентів за користування кредитом, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вкладеного колегія суддів, вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача є помилковим.

Як вже зазначав суд, одним з наслідків порушення зобов`язання являється сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2.1.6.14. Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов`язань клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів, або штраф, розмір якого встановлено в Тарифах.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу суперечать вказаному п. 2.1.6.14. Умов та Правил надання банківських послуг в ПРИВАТБАНКУ та положенням ст. 61 Конституції України згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У зв`язку з цим з відповідача підлягає стягненню лише один з видів неустойки - штраф. Відповідно до узгоджених сторонами Тарифів банку розмір штрафу становить 500 грн. + 5 % заборгованості по кредиту та процентів. Отже, до стягнення підлягає штраф:

(2049,21 + 474,02) х 5% + 500 = 626,16 грн., де

2049,21 - розмір заборгованості по кредиту,

474,02 - розмір заборгованості по процентах.

Суд першої інстанції мав ретельно дослідити і надати оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, з`ясувати справжній розмір заборгованості та ухвалити рішення про її стягнення.

Натомість суд, в порушенням норм процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі, неповно з`ясував обставини цієї справи, що потягло ухвалення рішення, яке не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в межах доведених позивачем вимог: про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 474,02 грн. та штрафу - 626,16 грн.

Про судові витрати

Враховуючи, що апеляційний суд ухвалює у справі нове рішення яким частково задовольняє позов, відповідно до ч. 1, ч. 13 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість по договору від 29 липня 2010 року в сумі 1100,18 грн., яка складається з наступного: 474,02 грн. - заборгованість про процентах, 626,16 грн. - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (ідентифікаційний код юридичної особи 14360570, місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) 286,33 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко