Справа № 361/6286/18
Провадження № 2/361/900/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Радзівіл А.Г.

за участю секретарів Бас Я.В.,

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом, у якому просили визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бровари,

АДРЕСА_1.

Свій позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що вони, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації АТ Броварисільбуд від 14 березня 1995 року, є власниками по 1/3 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, та у якій разом із ними, у тому числі, зареєстрована ОСОБА_4, але яка із 2006 року в ній не проживає. Позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 до

05 вересня 2007 року, і від якого мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу її народження, відповідач за згодою всіх співвласників була зареєстрована в квартирі, де фактично проживала до листопада 2006 року, після чого, переїхала проживати до помешкання матері за адресою: Київська обл., м. Бровари,

вул. Щорса, 105. ОСОБА_4 не сплачує комунальні платежі, й не здійснює жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає. У звязку з тим, що ОСОБА_4 не проживає в квартирі позивачів понад один рік без поважних причин, а її реєстрація перешкоджає ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у здійсненні користування та розпорядження ними своїм майном, вони змушені були звернутися до суду.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 18 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася. Надала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що позов визнає повністю та просить слухати справу у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, та члени його сімї ОСОБА_3, ОСОБА_1, на підставі до свідоцтва про право власності на житло, виданого АТ Броварисільбуд згідно з розпорядженням від 14 березня 1995 року

№ 156, є власниками в рівних частках квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. (а.с.7)

Із довідки про реєстрацію місця проживання № 1-11/917 від 10 жовтня 2018 року, та за відомостями відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради видно, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована із 21 серпня 2000 року, і по теперішній час, за адресою: АДРЕСА_3. (а.с.31)

ОСОБА_4 народилася 28 вересня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії І-БК № 492038, виданого 09 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів Броварського міськвиконкому Київської області. Батько - ОСОБА_1, мати ОСОБА_6.

Відповідно до акту обстеження житлових умов від 17 вересня 2018 року складеного депутатом Броварської міської ради по виборчому округу № 19 ОСОБА_7 у присутності свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3, проживає ОСОБА_1, його дружина ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, та їх син

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також за даною адресою зареєстрована, але зі слів сусідів, не проживає з 2006 року, донька ОСОБА_1 від першого шлюбу - ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.18)

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та

ст. 150 Житлового кодексу України (далі ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно із ч.4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, й те, що ОСОБА_4 за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а ОСОБА_4 визнанню такою, що втратила право на користування квартирою № 97 у будинку № 10 по вулиці Марії Лагунової у місті Бровари Київської області.

Керуючись ст.ст. 141, 280-284, 289 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право на користування квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційної суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Радзівіл А.Г.