ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3568/19 Справа № 187/140/18 Суддя у 1-й інстанції - Іщенко І.М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору №б/н від 24 липня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань, у відповідача станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 25092,58 грн.

У зв'язку з чим, ПАТ КБ "ПриватБанк" просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 24 липня 2012 року в розмірі 25092,58 грн. та 1762,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" було відмовлено, з чим останній не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

ОСОБА_1 своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказаний договір було укладено шляхом підписання Позичальником анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідач користувався кредитом та сплачував проценти до 18 червня 2014 року.

Внаслідок неналежного виконання взятих на себе кредитних зобов'язань, у ОСОБА_1 станом на 31 грудня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 25092,58 грн., з яких:

- 179,44 грн. - заборгованість за кредитом;

- 19178,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 4063,84 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

А також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина)

- 1171,08 грн. - штраф (процентна складова).

ОСОБА_1 в ході судового розгляду просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно з положеннями ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція Верховного Суду України, висловлена в постанові від 14 грудня 2016 року у справі за № 6-2462цс16).

Тож, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строки позовної давності так як виконання кредитних зобов'язань передбачено сплатою щомісячних платежів, який останній раз відповідачем було внесено 18 червня 2014 року, а із позовом банк звернувся в лютому 2018 року.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи АТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі щодо того, що п. 1.1.7.3.1. Умов та правил надання банківських послуг встановлено строк позовної давності в 50 років, оскільки вказані Умови не містять підпису ОСОБА_1, а інших належних, допустимих та достовірних відповідно до ст. ст. 76 - 81 ЦПК України доказів, що підписуючи анкету-заяву на отримання кредитної картки в ПриватБанк Позичальник був ознайомлений саме із таким змістом Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого позивачем висунуто позовні вимоги про стягнення заборгованості, банком не до суду надано не було.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись положеннями ст. ст. 259, 367, 369, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова