Справа № 444/919/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин Я.М.
Провадження № 22-ц/811/2366/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м.Львів

Справа № 444/919/18

Провадження № 22-ц/811/2366/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовкві 13 вересня 2018 року (суддя Мартинишин Я.М. )

у справі

за позовом Лев Мирослави Ярославівни до Михалевич М.Д., з участю третьої особи : Відділу ДВС Жовківського РУЮ про стягнення 3% річних, процентів та інфляційних втрат за час виконання рішення суду,-

встановив:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення 3 % річних, процентів та інфляційних втрат за час виконання рішення. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2010 року Жовківський районний суд Львівської області ухвалив рішення по справі № 2-243/10, яким стягнув з ОСОБА_3 на її користь борг за договором позики у розмірі 201 710, 42 грн. На виконання цього рішення, яке набрало законної сили, судом видано виконавчий лист, за яким відкрито виконавче провадження № 25385644. Зазначає, що протягом виконання рішення суду не отримувала жодних коштів в рахунок погашення заборгованості. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК країни. Стверджує, що оскільки мало місце несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов'язань, то стягненню з відповідача підлягають проценти, інфляційні втрати та 3 % річних за час конання рішення. Строк нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за період із 28 березня 2015 року по 28 березня 2018 року, оскільки виконавче провадження за виконавчим листом № 2-243/10 від 9 лютого 2011 року було відкрито 5 квітня 2011 року, відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на цей момент, боржнику надавався строк на добровільне виконання рішення суду і цей строк закінчувався 12 квітня 2011 року. Тому, починаючи з 3 квітня 2011 року у неї (позивача) виникає право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за час виконання рішення суду та на час подачі позовної заяви до суду (складає 1095 днів). Зазначає, що сума заборгованості за час виконання рішення суду становить 237 094, 30 грн.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року позов задоволено.

Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за час виконання рішення суду від 22 лютого 2010 року по справі 2-243/10 в розмірі 237 094, 30 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3- ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стверджує, що судом не проаналізовано розрахунок заборгованості який складено позивачем, не надано висновку про те, чому позивач просить стягнути 3 % річних та інфляційних втрат за час виконання рішення суду, проте добавляє розрахунок процентів, який складено з врахуванням ст. 1048 ЦК України. Зазначає, що суд мав належним чином дослідити розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. Вказує, що жодних висновків підставності нарахування 107 247,01 грн. заборгованості в оскаржуваному рішенні не наводиться. Судом при прийнятті рішення не перевірено правильність нарахування позивачем боргу та без будь-якого аналізу цих нарахувань прийнято рішення про їх задоволення.

22 січня 2019 року представником позивача ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність рішення суду першої інстанції. Представник просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Суд встановив, що між сторонами укладався договір позики. Відповідач не виконала своїх зобов'язань з повернення позики і позивач звернулася до суду про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість в розмірі 201 710,42 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилалася на те, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 28 березня 2015 року по 28 березня 2018 року становить 17 998,24 грн. (199 980,42х3х1095/365/100); інфляційні втрати за вказаний період складають 111 849,05 грн.; проценти за період з 1 квітня 2015 року по 28 березня 2018 року становлять 107 247,01 грн. Позивач просила стягнути грошові кошти у зазначених розмірах.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики грошових коштів є укладеним з моменту передання грошей.

За частиною першою статті 1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а у відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів вважає, що з часу вступу в законну силу рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року про стягнення заборгованості право позикодавця нараховувати проценти за позикою припинилося. У цих правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Такий висновок узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10 цс18).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення процентів в сумі 107 247,01 грн. є помилковими.

ОСОБА_6, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за час виконання рішення суду, подала відповідні розрахунки.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність позовних вимог у цій частині.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України перерозподілу підлягають судові витрати шляхом стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 1 298,57 грн. судового збору та стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 1 608,87 грн. судового збору.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391, 423 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2) 129 847,29 грн. ( сто двадцять дев'ять тисяч вісімсот сорок сім грн. 29 коп. у порядку відповідальності за порушення грошового зобов'язання та 1 298,57 (одну тисячу двісті дев'яносто вісім грн. 57 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_2, АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) 1 608,87 грн. (одну тисячу шістсот вісім грн. 87 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2019 року.

Головуючий

Судді