ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2019 року

м. Харків

справа №623/1325/19

провадження №22-ц/818/4476/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Овсяннікової А.І., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 Миколаївна

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бєссонової Т.Д., в залі суду в місті Ізюм Харківської області, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 107,95 грн.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АК КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27.12.2010 року в розмірі 35 315,25 грн., а також судові витрати в сумі 1 301,06 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що не погоджується із рішенням суду в частині стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту, а також заборгованості по простроченому тілу кредиту. ОСОБА_2 зазначає, що позивачем не надано належних доказів укладення між нею та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору. При укладенні угоди вона лише підписала заяву-анкету, проте з Умовами та Правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» вона ознайомлена не була. Вважає, що вказані Умовами та Правилами не є складовими частинами договору. Крім того анкета-заява від 27.12.2010 року не містить строку повернення кредиту, тому неможливо робити висновок про наявну заборгованість за простроченим тілом кредиту. Відповідачка заперечує також наявності в неї боргу за тілом кредиту, оскільки вона, користуючись коштами, постійно сплачувала їх.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2019 року оскаржується відповідачкою лише в частині стягнення з неї заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за простроченим тілом кредиту, в іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за кредитним договором. З урахуванням вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який встановлює імперативну заборону на стягнення пені та штрафів за кредитними зобов`язаннями, з відповідачки підлягає стягненню на користь АТ КБ «ПриватБанк» сума заборгованості за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 35 315,25 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 27 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_2 , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 17 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12).

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13).

Згідно з наданим банком розрахунком вбачається, що станом на 27 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 27.12.2010 року становить 52 107,95 грн., з яких:

-25 864,57 грн. заборгованість за тілом кредиту,

-9 450,68 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту,

-13 835,18 грн. заборгованість за пенею,

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-2 457,52 грн. штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконує, тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості у розмірі 52 107,95 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що за кредитним договором від 27.12.2010 року ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позичальником використовувалися кредитні кошти, проте в добровільному порядку у строки, передбачені договором, АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Станом на 27 лютого 2018 року заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту по вказаному договору становить 35 315,25 грн., з яких: 25 864,57 грн. тіло кредиту на звітну дату та 9 450,68 грн. - тіло кредиту прострочене на звітну дату. Зазначена заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 35 315,25 грн. є сукупною вартістю тіла кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем. Зазначена сума заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_2 не спростована.

Згідно ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АК КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 27.12.2010 року в розмірі 35 315,25 грн., - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи відповідачки про те, що позивачем не надано належних доказів укладення між нею та АТ КБ «ПриватБанк» кредитного договору, - спростовуються матеріалами справи, з огляду на таке.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як встановлено вище, 27 грудня 2010 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву, яка надана їй АТ КБ «ПриватБанк», в якій засвідчила факт отримання у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.12).

Крім того позивачем надано детальну виписку про рух коштів за платіжною карткою відповідачки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 користувалася кредитними коштами та поповнювала кредитні кошти (а.с.6-7).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином факт укладення кредитного договору між сторонами доведений позивачем.

Посилання ОСОБА_2 на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року, яка, на думку апелянта, підлягає застосуванню до спірних правовідносин, - не приймаються колегією суддів, оскільки вона стосується лише сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Зокрема зазначено, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не є частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети; тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Судом першої інстанції стягнута заборгованість за тілом кредиту, а не за пунктами Умов та Правил надання банківських послуг, з урахуванням того, що відповідачка належним чином не виконала зобов`язання по поверненню коштів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 заперечує також наявності в неї боргу за тілом кредиту, проте розрахунок заборгованості, наданий позивачем, ОСОБА_2 не спростований.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 315,25 грн. слід залишити без змін.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 серпня 2019 року ОСОБА_2 за її клопотанням було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2019 року до ухвалення судового рішення, встановлено, що при подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1951,59 грн. (а.с.114).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1951,59 грн., який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 27.12.2010 року у розмірі 35 315,25 грн. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1951,59 грн., який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: А.І. Овсяннікова

Н.П. Пилипчук