Справа № 522/7636/14-ц
Провадження № 14-636цс18
судді Великої Палати Верховного Суду Бакуліної С. В. щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року, ухваленої за наслідком перегляду цивільної справи № 522/7636/14-ц за позовом прокурора в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Аракс-Груп», Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (далі - Реєстраційна служба) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов`язання вчинити дії за касаційною скаргою ТОВ «Аракс-Груп» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року у складі судді Суворової О. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року у складі колегії суддів Дрішлюка А. І., Процик М. В., Сєвєрової Є. С.
У квітні 2014 року прокурор звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу допоміжного приміщення (горища) загальною площею 106,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 7 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; витребувати з незаконного володіння ТОВ «Аракс-Груп» допоміжне приміщення (горище) загальною площею 106,8 кв. м, розташоване за вказаною адресою; зобов`язати Реєстраційну службу скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, за індексним номером 768835 від 7 березня 2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр) та зобов`язати Реєстраційну службу скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «Аракс-Груп» на спірне нерухоме майно, за індексним номером 2232536 від 14 травня 2013 року у Державному реєстрі.
Позивач зазначав, що згідно з договором купівлі-продажу від 14 травня 2013 року ОСОБА_3 продав спірне нерухоме майно ТОВ «Аракс-Груп», яке зареєструвало право власності на нього в Державному реєстрі.
Прокурор зазначив, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2013 року заочне рішення цього ж суду, на підставі якого за ОСОБА_1 визнано право на спірне нежитлове приміщення скасовано, у зв`язку із чим підстави набуття права власності останньою на вказану нерухомість відпали. Вважав, що вона не мала права відчужувати допоміжне приміщення (горище) загальною площею 106,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки майно, що є власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, вибуло з володіння власника цього майна поза його волею. Прокурор, посилаючись на статті 215, 216 та 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив позов задовольнити.
Приморський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 19 лютого 2015 року позов прокурора задовольнив частково. Витребував на користь Одеської міської ради з незаконного володіння ТОВ «Аракс-Груп» допоміжне приміщення загальною площею 106,8 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язав Реєстраційну службу скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 768835 від 7 березня 2013 року у Державному реєстрі. Зобов`язав Реєстраційну службу скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 2232536 від 14 травня 2013 року у Державному реєстрі. В іншій частині позову відмовив.
Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 25 грудня 2015 року заяву ТОВ «Аракс-Груп» про перегляд заочного рішення цього ж суду залишив без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правові підстави для визнання недійсним укладеного 7 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору купівлі-продажу допоміжного приміщення загальною площею 106,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради без її згоди на підставі скасованого судового рішення, яким визнано право власності за ОСОБА_1 на допоміжне приміщення загальною площею 106,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому вказане майно має бути витребувано з незаконного володіння теперішнього власника - ТОВ «Аракс-Груп» з виключенням відповідних записів з Державного реєстру.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «Аракс-Груп» відхилив. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року залишив без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що спірне нежитлове приміщення є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, а підтвердження того, що спірне приміщення використовується для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку АДРЕСА_1 , відсутні.

Велика Палата Верховного Суду постановою від 15 травня 2019 року скасувала заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2015 року в частині витребування з незаконного володіння ТОВ «Аракс-Груп» допоміжного приміщення загальною площею 106,8 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Одеської міської ради, зобов`язання Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 768835 від 7 березня 2013 року у Державному реєстрі, а також рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 2232536 від 14 травня 2013 року у Державному реєстрі, та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 квітня 2016 року; справу в цій частині передала на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважаю за необхідне викласти окрему думку стосовно постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову.

Належним відповідачем у спорі про витребування майна в порядку статті 388 ЦК України є титульний власник спірного майна, що володіє ним на момент звернення позивача до суду з таким позовом, тоді як особи, які набували та втрачали відповідне право у ланцюгу перепродажів, не є відповідачами у такому спорі, позаяк на час пред`явлення вимоги про витребування майна з володіння не є ані власниками, ані володільцями, ані користувачами спірного майна.

З огляду на викладене вище та суб`єктний склад учасників спору в частині вимог про витребування нерухомого майна на користь Одеської міської ради від особи, яка є добросовісним набувачем спірного майна, користується та володіє ним (ТОВ «Аракс-Груп»), вважаю, що такі вимоги підлягали розгляду за правилами господарського судочинства.

Згідно із частиною другою статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій) позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою.

Відповідно до статті 16 ЦПК України (у згаданій редакції) не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Реалізація права на витребування майна із чужого володіння у цій справі була наслідком скасування Приморським районним судом м. Одеси ухвалою від 22 лютого 2013 року у справі № 1522/12104/12 заочного рішення цього ж суду від 20 вересня 2012 року, на підставі якого за ОСОБА_1 визнано право на спірне нежитлове приміщення, і таке право не потребує визнання недійсним подальших правочинів з відчуження майна, воно лише обмежується добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

Вважаю, що обставини, які входять до предмета доказування у спорі про витребування майна на користь територіальної громади в особі міської ради від юридичної особи, можуть бути встановлені господарським судом самостійно. Такі вимоги не є однорідними та нерозривно пов`язаними з вимогами про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, що є предметом спору в цій справі.

Отже, у цій справі суд цивільної юрисдикції мав відмовити у відкритті провадження у справі в частині вимог про витребування нерухомого майна на користь Одеської міської ради від ТОВ «Аракс-Груп» та про скасування рішення про державну реєстрацію за останнім прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на спірне майно, оскільки їх розгляд має проводитися за правилами господарського судочинства.

Пред`явлення віндикаційного позову у спорі про витребування нерухомого майна на користь міської ради від юридичної особи в цивільній юрисдикції способом об`єднання цих вимог з вимогами про визнання недійсним проміжних правочинів з відчуження майна укладених між фізичними особами, які в подальшому втратили відповідне право шляхом його відчуження та не мали жодного титулу щодо спірного майна на момент подання позову в порядку статті 388 ЦК України - не відповідає положенням процесуального законодавства, адже допускає можливість альтернативної юрисдикції згаданої категорії спорів залежно від пред`явлення позивачем віндикаційного позову окремо в суді господарської юрисдикції або способом вищенаведеного об`єднання вимог у суді цивільної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та розгляду справи в судах попередніх інстанцій) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України (чинної редакції) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладені вище висновки та норми процесуального законодавства Велика Палата Верховного Суду, на мою думку, мала закрити провадження у справі в частині вимог про витребування нерухомого майна на користь Одеської міської ради від ТОВ «Аракс-Груп» та про скасування рішення про державну реєстрацію за останнім прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на спірне майно, а не направляти в цій частині справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суддя Великої Палати Верховного Суду С. В. Бакуліна