ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 червня 2019 року

м. Харків

справа № 641/4215/18

провадження № 22-ц/818/3004/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Григор`єва Б.П.,

у с т а н о в и в:

25 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, мотивуючи який зазначило, що 06 червня 2013 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 15668 грн 94 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що відповідач взятих на себе за договором зобов`язань належним чином не виконав, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 28193 гривень 80 копійок, яка станом на 15 травня 2018 року складається з: 7775 гривень 61 коп. заборгованості за кредитом; 3374 гривні 54 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 12562 гривень 84 коп. нарахованої пені та комісії, а також 4480 гривень 81 коп. штрафу.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позов пред`явлено зі спливом позовної давності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року у задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що строк позовної давності на звернення до суду банком не пропущено, оскільки строк дії картки відповідача закінчився 31 липня 2016 року, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2018 року.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що 06 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15668 грн. 94 коп. та зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 10% річних на суму залишку заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань належним чином не виконав, разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду зі спливом позовної давності, що є окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні заявленого позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Пунктом 1.1.3 кредитного договору від 06 червня 2013 року сторони передбачили, що датою остаточного погашення заборгованості у повному обсязі є 30 червня 2014 року.

Зазначене підтверджується також розрахунком заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що у липні 2014 року усю суму кредиту було перенесено банком у графу «прострочена заборгованість за кредитом».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Матеріали справи містять заяву відповідача про застосування позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За договором про надання банківських послуг , яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення строку, визначеного у договорі.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умови надання банківських послуг, якими передбачено збільшення позовної давності до 50 років ОСОБА_1 не підписані, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, а тому суд першої інстанції правильно застосував загальну позовну давність у три роки.

Позивачем до суду апеляційної інстанції надано довідку, з якої вбачається, що строк дії виданої під час укладення кредитного договору картки було встановлено до червня 2016 року.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, кредитна картка у даному випадку є засобом виконання зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитним договором та строк її дії не може змінювати визначену самим договором дату остаточного погашення заборгованості.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 червня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

О.Ю. Тичкова