Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 1230/4247/12-ц

провадження № 61-17170св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Луганської області від 13 травня 2015 року у складі суддів: Яреська А. В., Орлова І. В., Єрмакова Ю. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення витрат на поліпшення домоволодіння, посилаючись на те, що 10 березня 2007 року вона уклала договір завдатку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до якого сплатила ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . 1 700 доларів США у рахунок договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 у, який посвідчено нотаріально 01 липня 2007 року. 16 серпня 2007 року вона та ОСОБА_3 уклали попередній договір про зобов`язання у майбутньому укласти договір купівлі-продажу вказаного житлового будинку. Рішенням Старобільського районного суду від 01 червня 2009 року, яке у подальшому скасовано, за нею визнано право власності на вказане домоволодіння. За період з 2007 року вона у спірному будинку здійснила ремонтні роботи щодо поліпшення умов проживання на суму 346 280 грн, які просила стягнути з ОСОБА_2

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 11 червня 2014 року (у складі судді Олійник С. В.) позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на поліпшення домоволодіння у розмірі 139 642 грн. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного будинку, оскільки придбала його у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, що встановлено рішенням Старобільського районного суду від 01 червня 2009 року. ОСОБА_1 була добросовісним набувачем (власником) вказаного будинку за період з 09 липня 2007 року по 21 листопада 2011 року і нею здійснені ремонтні роботи з поліпшення будинку, при цьому вона не могла передбачити, що рішення суду згодом буде скасовано. Суд дійшов до висновків про те, що,оскільки з 2009 року і до часу втрати права власності на будинок ОСОБА_1 як добросовісний набувач утримувала, зберігала, ремонтувала, поліпшувала будинок, вона має право вимагати від ОСОБА_2 відшкодування затрат на поліпшення майна. Рішення суду, за яким була проведена державна реєстрації права власності за ОСОБА_1 , скасоване, а проведений нею ремонт та поліпшення житла не можуть бути відокремлені від майна, тому вона має право на відшкодування здійснених нею витрат на такі цілі. Крім того, всі виконані роботи і поліпшення будинку не можуть бути відокремлені від нього, оскільки вони призначені для належних умов проживання в будинку, а тому ОСОБА_1 має правові підстави для стягнення з відповідача, яка набула права власності на будинок 12 липня 2012 року, зазначених витрат на поліпшення майна. При обрахунку стягнення суд зазначив, що, оскільки вартість будинку на час розгляду справи в суді з урахуванням проведеного ремонту та поліпшення будинку становить 202 920 грн, а вартість будинку станом на 09 липня 2009 року становила 63 278 грн, суд дійшов висновку про стягнення витрат на поліпшення домоволодіння як різниці між цими сумами, вказаними у експертизі, адже за період часу з 2009 року по 2012 рік ОСОБА_1 у вказаному домоволодінні здійснила ремонтно-будівельні роботи та будівлю нових будівель і споруд, побудовані два тамбури, колодязь, три зливні ями, ворота та три огорожі, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 липня 2013 року, у зв`язку з чим вартість домоволодіння значно збільшилась.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 13 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не врахував того, що ремонтно-будівельні роботи та будівля нових будівель і споруд (побудовані два тамбури, колодязь, три зливні ями, ворота та три огорожі) здійснювались позивачем на свій ризик. Експертом визначено дійсну ринкову вартість домоволодіння; загальну вартість ремонтно-будівельних робіт; надано загальну відповідь щодо можливості віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального ремонту без деталізації та відокремлення видів робіт на ті, що були необхідні для підтримання експлуатаційних якостей та попередження дочасного зношення конструкцій та інженерного обладнання. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що понесені нею витрати були необхідними для збереження майна, яким вона на той час користувалась, і що це були саме такі витрати, без здійснення яких стан майна істотно погіршився б, унаслідок чого його не можна було використати за призначенням. Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи (22ц-4151/2011) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , де міститься нотаріально посвідчений попередній договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , у ньому у пункті 5 обов?язок відшкодувати будь-які ремонтні роботи в цьому будинку, що будуть мати документальне підтвердження, покладався саме на продавця - ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона є добросовісним набувачем житлового будинку АДРЕСА_1 , здійснила в ньому ремонтні роботи щодо поліпшення умов проживання, а тому має право на відшкодування вартості цих поліпшень, які неможливо відокремити від будинку.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_1 придбала будинок АДРЕСА_1 у, у ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 16 серпня 2007 року, що встановлено рішенням Старобільського районного суду від 01 червня 2009 року. На підставі вказаного рішення суду за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірний будинок. Рішення Старобільського районного суду від 01 червня 2009 року скасоване рішенням апеляційного суду Луганської області від 21 листопада 2011 року.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 12 липня 2012 року за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 . На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_2 12 жовтня 2012 року зареєструвала право власності на будинок.

ОСОБА_1 придбала спірний будинок в особи, яка не мала права його відчужувати, та в період часу з 2009 року і до моменту втрати права власності на будинок здійснила ремонтні роботи, а саме: оновлення фасаду флігеля, його утеплення пінопластом, укріплення штукатурною сіткою та проведення штукатурки з покриття її фарбою; штукатурка стін та стель флігелю, покриття їх фарбою; реконструкція пічки з заміною колосників, плити; проведення демонтажу підлоги їх утеплення, відлиття бетоном, покриття ДСП, укладка плитки на підлогу та стіни; укріплення фундаменту флігеля бетоном; зведення прибудови з цегли; ремонт фронтону та його фарбування; встановлення нових дверей, навісів та замків; побудова навісу у подвір,ї з металевих труб, дошок з використанням гвіздків, саморізів, покриття шифером та з підведенням електричного струму для освітлення; підведення газопостачання до флігелю; утеплення будівлі та обшивка фасаду будинку сайдінгом; укріплення фундаменту, відлив підмостки, штукатурка; переробка опалення будинку під стандарти євро, ремонт підлоги та побудова системи «Тепла підлога»; обробка стель гіпсокартоном, штукатурка; установка восьми пластикових вікон, штукатурка відкосів; затирка, шпаклівка стін, стель; поклейка шпалер; ремонт санвузла з заміною системи каналізації, ванної кімнати, унітазу, укладка на підлогу плитки, обробка стель пластиком, заміна водопровідної системи; заміна у будівлі системи електромережі; заміна у кухонній кімнаті плитки на підлозі та стінах; установка міжкімнатних дверей, навісів, дверних замків; вартість та встановлення вхідної металевої двері; переобладнання, зміна плану та підвід газопостачання до газової колонки; зведення прибудови до будинку з цегли з відливом фундаменту та побудування навісу; встановлення огорожі стандартів євро; виготовлення та встановлення воріт; зроблені каналізаційні вигрібні ями.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

За положеннями наведеної норми підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право, зокрема на повернення майну.

Аналіз положень статті 390 ЦК України дає підстави для висновку, що до необхідних витрат слід віднести тільки ті, які необхідні для збереження нормального стану майна з урахуванням його зношеності.

Отже, інші витрати, відшкодуванню не підлягають.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що понесені нею витрати були необхідними для збереження спірного майна, і що це були саме такі витрати, без здійснення яких стан майна істотно погіршився б, унаслідок чого його не можна було використати за призначенням.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок апеляційного суду про те, що витрати, заявлені позивачем до стягнення, не є необхідними витратами на утримання і збереження майна у розумінні частини 3 статті 390 ЦК України.

Крім того, пунктом 5 попереднього договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , обов?язок відшкодувати будь-які ремонтні роботи в цьому будинку, що будуть мати документальне підтвердження, покладався саме на продавця - ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, правові підстави для стягнення з відповідача як власника будинку на користь ОСОБА_1 витрат на поліпшення майна відсутні.

Висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 здійснила ремонтно-будівельні роботи на власний ризик, ґрунтуються на дійсних обставинах справи та вимогах закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, а тому касаційна скарга залишається без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик