Номер провадження: 22-ц/813/146/19
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Калараш А.А.

за участю секретаря: Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому поставив питання про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року та виконавчим листом від 25 січня 2013 року, виданим тим же судом, з 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходу) - до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-4).

Свої позовні вимоги мотивував тим, що сторони у справі перебували у шлюбі з 15 липня 2007 року по 07 травня 2013 року та є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження. На підставі виконавчого листа від 25 січня 2013 року, виданого Старосинявським районним судом Хмельницької області, з позивача на користь відповідачки на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку та доходів щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу з відповідачкою, ОСОБА_3 уклав шлюб з ОСОБА_5 Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року у позивача народилася дитина - ОСОБА_6, утримання якого утруднює матеріальне становище позивача. Крім того, позивач вказував, що з ним проживає неповнолітній син ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який фактично перебуває на утриманні ОСОБА_3

На підставі вказаного, ОСОБА_3 просив суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року та виконавчим листом від 25 січня 2013 року, з 1/4 частки усіх його видів заробітку (доходу) - до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року позов ОСОБА_3 було задоволено. Зменшено розмір аліментів, визначених рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року, що стягуються з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно - на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 50-52).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наступним фактам: ОСОБА_2 не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, копія позовної заяви не була нею отримана у встановленому законом порядку, що позбавило апелянта можливості подати докази та заперечення на позов. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що судом першої інстанції не було з'ясовано стан здоров'я неповнолітнього ОСОБА_4, а саме те, що дитина перебуває на обліку лікаря-ортопеда, потребує спеціального взуття, що коштує чималих грошей. Також апелянт вказує, що дитина повинна раціонально харчуватися, забезпечуватися канцелярськими приладами, одягатися, тощо. Позивач працює, має стабільний дохід, який постійно зростає, тому останній, на думку ОСОБА_2, має змогу сплачувати ј частину усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що після розірвання шлюбу з відповідачкою, позивач уклав шлюб з ОСОБА_5, від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 року у ОСОБА_3 народилася дитина - ОСОБА_6, утримання якого утруднює матеріальне становище позивача.

Суд вважав слушними вимоги позивача, викладені в позові, про необхідність зменшення розміру стягуваних аліментів, вважаючи, що відповідачка повинна надавати посильну матеріальну допомогу дитині, як матір.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Згідно виконавчого листа від 25 січня 2013 року, виданого Старосинявським районним судом Хмельницької області, з позивача було стягнуто 1/4 частку від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 Х11(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Відповідно до вимог ст.180 СК України, саме батьки, тобто матір і батько разом зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно положень ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Враховуючи, що згідно рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 квітня 2013 року одержувачем аліментів визначено ОСОБА_2 та визначений спосіб стягнення аліментів у вигляді стягнення 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3, ОСОБА_2 із позовом до суду першої інстанції про зміну способу стягнення аліментів не зверталась, у зв'язку із чим суд першої інстанції був позбавлений правової можливості щодо вирішення такого питання, а саме, зміни способу стягнення аліментів з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) батька на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тверду грошову суму).

Таким чином, при вирішенні спору судом першої інстанції не було у повному обсязі визначено та досліджено обставини, передбачені статтею 181 СК України, у зв'язку із чим суд дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, та стягнення їх у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 07 березня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

А.А. Калараш