Справа№ 324/1489/18
Провадження № 2/324/41/2019

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2019 Пологівський районний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Іванченка М.В.

при секретарі Кувіка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Пологи справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго», в якому зазначила, що з 2014 року вона перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді контролера енергозбуту 1 групи. Відповідно до наказу №1700-к від 26.04.2018 вона звільнена з ПАТ «Запоріжжяобленерго» за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного договору, ч.3 ст.38 КЗпП України. Згідно з довідкою №379 від 26.04.2018 належна їй заробітна плата при звільненні становить 37551,58грн., яка станом на час звернення з вказаним позовом до суду не була виплачена. Враховуючи те, що при звільненні відповідач не провів із нею остаточний розрахунок, що є порушенням ст.116 КЗпП України, вона просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 37551,58грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13722,3грн.

Під час судового розгляду справи, 30.11.2018 позивачу відповідачем була повністю виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 37551,58грн., а тому позивач подала до суду заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати, в сумі 37551,58грн., яка ухвалою Пологівського районного суду Запорізької області від 29.03.2019 була задоволена, провадження у справі в цій частині закрито.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява, в якій просила позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 30.04.2018 по день подання позову до суду 21.08.2018 у розмірі 13722,3грн. задовольнити в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі.

В судове засідання представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» Бабак Р.А. не з`явився, але від нього до суду надійшла заява, в якій зазначив, що позовні вимоги ПАТ «Запоріжжяобленерго» не визнає, оскільки заробітна плата ОСОБА_1 виплачена в повному обсязі, проти розрахунку позивачем середньоденного заробітку і кількості робочих днів за заявлений період заперечення відсутні, просив справу розглянути без участі представника ПАТ «Запоріжжяобленерго».

У відзиві на позовну заяву від 16.10.2018 представник відповідача зазначив, що проти розміру заборгованості, зазначеного позивачем, заперечують, оскільки станом на 30.09.2018 оплачена заборгованість за вересень 2017 року у сумі 4620,03грн. Відповідач безпідставно об`єднав однією сумою розмір середнього заробітку і розмір заборгованості із заробітної плати. Водночас, вказані суми обраховуються і обліковуються по різному і мають різну правову природу. Тому об`єднання таких вимог є безпідставним. Просив відмовити Городецькій Н ОСОБА_2 у позовних вимогах.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Таким чином, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи та давши оцінку доказам, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню.

За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно із ст.7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР №2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно наказу №2078-к від 01.07.2014 у зв`язку зі змінами в організаційній структурі управління продовжила працювати контролером енергозбуту 1 групи кваліфікації Пологівського району електричних мереж ВАТ «Запоріжжяобленерго».

З 01.02.2017 ВАТ «Запоріжжяобленерго» було перейменовано в ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Відповідно до наказу №1700-к від 26.04.2018 позивач була звільнена з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією її трудової книжки НОМЕР_1 .

За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Однак, в день звільнення відповідачем не було здійснено повний розрахунок з позивачем. Лише 30.11.2018 позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі в повному розмірі, а саме у розмірі 37551,58грн.

Таким чином, що позивач не отримувала належних грошових виплат за період з 30.04.2018 по 30.11.2018.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

З наведеного в позові позивачем розрахунку вбачається, що розмір середньоденного заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 30.04.2018 по 21.08.2018 складає 173,7грн. (середньомісячний заробіток за 2 місяці роботи, що передували звільненню сума заробітної плати за лютий та березень 2018 року складає 7121,65грн., кількість робочих днів за лютий та березень 2018 року 41 день). Кількість днів затримки розрахунку становить 79 робочих днів (з 30.04.2018 по день подачі позову 21.08.2018). Тому розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, розраховується: (дні х середній заробіток в день), тобто 173,7грн. х 79 робочих днів, що становить 13722,3грн.

Проти наведеного позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.04.2018 по 21.08.2018 у розмірі 13722,3грн. представник відповідача не заперечував, з ним погоджується і суд.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03.07.2013 № 6-64цс13).

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах пред`явлених позовних вимог за період з 30.04.2018 по 21.08.2018 в розмірі 13722,3грн.

Враховуючи, що судом задоволено вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,8грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 115-117, 223 КЗпП України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, місцезнаходження: 69035, м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, 14) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 13722 (тринадцять тисяч сімсот двадцять дві)грн. 30коп.

На користь держави стягнути з публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (, місцезнаходження: 69035, м.Запоріжжя, вул.Сталеварів, 14) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири)грн. 80коп.

Повний текст рішення буде виготовлений станом на 02.04.2019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Пологівський районний суд Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М.В. Іванченко