ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 липня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/7/19

Головуючий у першій інстанції - Тіщенко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/696/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді - Губар В.С.,

суддів: Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

місце ухвалення судового рішення - смт. Талалївка Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення - 13 березня 2019 року

УСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.06.2017 року у сумі 200400 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву від 21.06.2017 року, за якою отримав кредит у розмірі 200000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконує, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснював, внаслідок чого станом на 06.12.2018 року утворилась заборгованість у сумі 250384,35 грн. Проте позивач, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 200400 грн., яка складається із заборгованості за кредитом.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21.06.2017 року в сум 200400 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі, посилаючись на те, що судом не було встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано суду доказів оформлення та укладення і отримання позичальником «Умов та Правил надання банківських послуг» та Тарифів багку, що в сукупності із заявою свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг.

Апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 березня 2015 року у справ № 6-16цс 15, за якою Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву.

Апелянт вважає, що відсутність позову про визнання недійсним кредитного договору як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На думку апелянта, наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором не є належним і допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між сторонами, оскільки є лише калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог і цей розрахунок не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Як зазначає апелянт, позивач не підтвердив факт ознайомлення його з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифів банку, що діяли на момент підписання Анкети-заяви.

У наданому відзиві представник АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились та є належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі документальними доказами -повідомленнями про вручення поштового відправлення.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту не виконав, що є підставою для застосування до спірних правовідносин правил ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 21.06.2017 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, де зазначені персональні дані, адреса реєстрації та місця проживання та інша контактна інформація. ОСОБА_1 особистим підписом засвідчив свою згоду з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку (а.с.7).

Умовами та правилами надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи, передбачені права та обов`язки клієнта, права та обов`язки банку, відповідальність сторін, зміни до Умов та Правил, додаткові положення, регулюється умови використання кредитних карт, умови обслуговування, обов`язки та права банку і клієнта, відповідальність сторін, вимоги до безпеки та використання карт, положення про картковий рахунок та тарифи (а.с.8-27).

Отже, ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Зазначено, що він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до березня 2021 року.

На спростування вказаних обставин відповідачем не надано доказів сулу першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим АТ КБ «ПриватБанк», станом на 06 грудня 2018 року заборгованість за кредитним договором б/н від 21 червня 2017 року становить 200400 грн, яка складається із заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент його змінити (зменшити або збільшити).

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, також оплачувати комісії на умовах, передбачених укладеним договором.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк»», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що факт укладення кредитного договору з відповідачем шляхом отримання позичальником кредитної картки з встановленим кредитним лімітом, є доведеним. На спростування зазначених обставин відповідачем не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Із розрахунку заборгованості та виписки по кредитному рахунку, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 використовував кредитні кошти, а останній платіж було здійснено 20 вересня 2018 року на суму 9720 грн. 00 коп. Вказані обставини відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

Вирішуючи спір, апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором №б/н від 21 червня 2017 року суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 200400 грн. 00 коп. Відповідачем належних і допустимх доказів на спростування заборгованості з повернення кредиту суду надано не було.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про не надання позивачем доказів користування кредитною карткою, оскільки заяв від ОСОБА_1 про закриття картрахунку та припинення дії договору до банку не надходило і ці обставини відповідачем у апеляційному суді не спростовані.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що надані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не містять дати складання цих умов та не містять підпису позичальника, оскільки як вбачається з матеріалів справи, Умови та Правила надання банківських послуг були затверджені відповідно до Наказу Банку від 23.08.2006 року , крім того відповідач своїм підписом в заяві підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ВАТ КБ «ПриватБанк», Тарифами банку, з якими він ознайомився, в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєднався до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 березня 2015 року у справ № 6-16цс 15 як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції є юридично неспроможними, враховуючи те, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Окрім того, підстави для закриття провадження у справі, передбачені положеннями ст. 255 ЦПК України, відсутні.

З огляду на сукупність обставин справи, інші доводи апеляційної скарги, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не спростовують правильних висновків оскаржуваного судового рішення.

Зважаючи на практику Європейського суду, колегія суддів ураховує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив, що відповідачем не виконувались умови кредитного договору та обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 200400 грн.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції повно, об`єктивно і всебічно встановлені і досліджені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті та не містять передбачених процесуальним законом законом підстав для скасування законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: