Провадження № 22-ц/824/6367/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 червня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Києві, Державної казначейської служби України, третя особа: інспектор патрульної поліції роти № 6 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенант поліції Гирну Сергій Георгійович про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який надалі уточнив і мотивував тим, що 19 серпня 2017 року інспектор патрульної поліції Гирну С.Г. виніс постанову АР № 455157 про притягнення його до адміністрративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ПДР. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14 березня 2018 року, яке набрало законної сили, зазначена постанова скасована.

Вказував, що своїми неправомірними діями інспектор патрульної поліції Гирну С.Г. спричинив йому моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі і стражданнях. Зокрема він зазнав головного та психічного болю, отримав психологічний стрес, який призвів до недосипання та переживання, внаслідок безпідставних звинувачень на його адресу в результаті зупинки його автомобіля, протиправної і зухвалої поведінки, що супроводжувалася насмішкою з боку патрульних, ненормативною лексикою та явним перевищенням своїх службових обов`язків в психологічному сенсі. Після визнання судом дій інспектора поліції неправомірними, останній навіть не вибачився перед ним.Завдану моральну шкоду оцінив у розмірі 50000 грн. Посилаючись на ст.56 Конституції України та ст.ст.1173,1174 ЦК України, просив стягнути із державного бюджету на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 09 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління патрульної поліції у м.Києві шляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач Управління патрульної поліції у

- 2 -

м.Києві подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його незаконність і необгрунтованість, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що Управління патрульної поліції у м.Києві взагалі не отримувало подані ОСОБА_1 . зміни до позовоної заяви, де позивач вказав Управління у якості відповідача, а також всупереч вимогам процесуального закону не було повідомлене про розгляд справи 09 листопада 2018 року, що призвело до порушення його прав, позбавивши можливості прийняти участь у справі та висунути свої доводи і заперечення проти позову. Суд не врахував, що компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності загальних умов, а саме: протиправної поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку та вини, чого позивачем не доведено, а судом не встановлено, бо дії інспектора поліції судом не визнані неправомірними. Позивач взагалі не обгрунтував розмір моральної шкоди. Суд не врахував, що Управління патрульної поліції у м.Києві не є юридичною особою публічного права, а є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, не має рахунків для стягнення коштів на користь позивача.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги Управління патрульної поліції у м.Києві є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач Державна казначейська служба України та третя особа інспектор патрульної поліії Гирну С.Г. відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 50000 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

- 3 -

Ухвалюючи рішення, суд допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування.

Дана справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін, що вказано в ухвалі суду від 15 червня 2018 року (а.с.9), а також підтверджується судовою повісткою про виклик сторін в судове засідання на 09 листопада 2018 року об 09-50 год (а.с.25).

Згідно п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність відповідача Управління патрульної поліції у м.Києві, яке не було належним чином повідомлене про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідача Управління патрульної поліції у м.Києві, яке не повідомлене належним чином про дату, час і місце засідання суду і яке обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Окрім того, вирішуючи спір, суд допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2017 року інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві Гирну С.Г. виніс постанову АР № 455157 про притягнення ОСОБА_1 до адміністрративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП і накладення штрафу у розмірі 425 грн. за порушення ПДР.

Також встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 14 березня 2018 року, яке набрало законної сили, зазначена постанова АР № 455157 від 19 серпня 2017 року скасована.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач протягом тривалого часу зазнавав душевних страждань у зв`язку з необхідністю доводити порушення своїх прав в судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак розмір моральної шкоди в

- 4 -

сумі 40000 грн. є обґрунтованим та справедливим.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки суд на порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вирішуючи спір, суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.1173-1174 ЦК України, які передбачають відшкодування державою шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, чи їх службовою або посадовою особою при здійсненні ними своїх повноважень.

При цьому суд не врахував, що спірні правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу, регулюються ст.1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1173-1174 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися саме спеціальним нормам.

Згідно ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно п.2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно п.4 ст.2 цього Закону право на відшкодування шкоди, в тому числі моральної шкоди (п.5 ст.3 Закону), виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Отже, за змістом даних норм право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом та пов`язаних із розглядом справи про адміністративне правопорушення, виникає за сукупності таких обставин: 1) незаконного накладення на особу штрафу у справі про адміністративне правопорушення; 2) послідуючого закриття цієї справи.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що адміністративна справа у відношенні позивача не закрита.

Із рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 березня 2018 року вбачається, що суд лише скасував постанову АР № 455157 від 19 серпня 2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень, проте провадження у справі не закрив.

Відповідно до приписів ч.3 ст.286 КАС України, яка регулює особливості оскарження рішень суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, за наслідками розгляду скарги суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і або надіслати справу на новий розгляд (п.2 ч.3 ст.286 КАС), або закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС).

- 5 -

Таким приписам кореспондуються положення ст.293 КУпАП, згідно якої суд при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд (п.2), або закриває справу (п.3).

Отже, ухваливши рішення про скасування постанови АР № 455157 від 19 серпня 2017 року, Дарницький районний суд м.Києва не вирішив питання ні про направлення справи на новий розгляд, ні про закриття провадження, що у свою чергу унеможливлює відшкодування моральної шкоди з огляду на відсутність до цього передбачених законом підстав.

Також, задовольняючи вимоги позивача частково, суд залишив поза увагою, що всупереч вимогам ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач взагалі не надав суду жодного належного і допустимого доказу, передбаченого ст.76 ЦПК України, який би підтверджував заподіяння йому моральної шкоди.

В матеріалах справи міститься лише позов з додатками, зокрема копією паспорта позивача та копією рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 березня 2018 року, жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди позивачем суду не надано.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 14 березня 2018 року є доказом скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, проте не є належним і допустимим доказом завдання позивачу моральної шкоди, зокрема що він зазнавав душевних страждань у зв`язку із оскарженням постанови до суду, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків, які вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки факт скасування постанови інспектора патрульної поліції не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах.

Всупереч положенням ст.265 ЦПК України, суд, стягуючи моральну шкоду в розмірі 40000 грн., не послався на докази, які підтверджують як факт заподіяння позивачу моральної шкоди, так і її розмір.

Окрім того, стягуючи кошти із Управління патрульної поліції у м.Києвішляхом безспірного списання коштів з рахунку Державної казначейської служби України, суд не звернув уваги, що згідно ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» шкода, завдана фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень, відшкодовується державою, а відтак стягнення коштів можливе виключно із держави в особі Державної казначейської служби України (п.101 постанови постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального і

- 6 -

неправильним застосуванням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на відсутність передбачених ст.ст.1-3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підстав для відшкодування моральної шкоди, внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м.Києві Департаменту патрульної поліції задоволити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 09 листопада 2018 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Києві, Державної казначейської служби України, третя особа: інспектор патрульної поліції роти № 6 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у м.Києві лейтенант поліції Гирну Сергій Георгійович про відшкодування моральної шкоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: