Головуючий у І інстанції Астахова О.О.
Провадження №22-ц/824/7299/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Іванової І.В., Мельника Я.С.,

при секретарі: Ярмак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусєйна Азіз огли, третя особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієва Гусєйна Азіз огли, третя особа: Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про визнання протиправним та скасування рішення.

Разом з позовною заявою позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхомнакладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , та заборони у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження зазначеної квартири на користь третіх осіб, до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Обгрунтовуючи заяву, ОСОБА_1 посилалась на те, що 15 листопада 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієвим Гусєйном Азіз огли прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №44065779 від 15.11.2018 року 14:50:54 та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , та належить позивачу на праві власності.

Вказане рішення державного реєстратора, на думку позивача, є протиправним та оскаржується нею в судовому порядку, а тому, зважаючи на погрози АТ «Укрсоцбанк» щодо виселення з квартири, яка є єдиним місцем проживання її та її сім`ї, позивач вважала за необхідне застосування в даній ситуації заходів забезпечення позову, невжиття яких може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в подальшому.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішення про задоволення її заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник подану апеляційну скаргу підтримали та просили про її задоволення з викладених у ній підстав.

Інші учасники процесу, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явились, однак їхня неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належного обґрунтування та правових підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб. Крім того, у разі вжиття заходів забезпечення позову будуть порушені права інших осіб, що є недопустимим.

З вищенаведеними висновками суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому варто враховувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 30 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014-462-КЖ, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 60 000 доларів США, зі сплатою 12% річних до 12 грудня 2022 року включно.

Крім того, 30 грудня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором № 014-462-КЖ від 30 грудня 2007 року нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, а саме: квартира АДРЕСА_1 .

15 листопада 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Світоч» міста Києва Алієвим Гусєйном Азіз огли на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та згідно умов договору іпотеки проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 44065779 від 15 листопада 2018 року та вчинено перереєстрацію права власності за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

З долучених до апеляційної скарги письмових доказів вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» 06.05.2019 року надіслав позивачу та всім членам її сім`ї вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , з обов`язковим зняттям всіх мешканців зазначеного житла з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб відповідного РВ УМВС України та звільнення приміщення від особистих речей. Вищенаведені обставини, на думку колегії, свідчать про можливі наміри банку відчужити вищевказану квартиру, право власності на яку зареєстроване за банком на підставі рішення державного реєстратора, яке оспорюється позивачем в рамках даної справи, що, в свою чергу, може утруднити виконання рішення суду в подальшому та ускладнити ефективний захист і поновлення порушеного права власності позивача на житлове приміщення.

Таким чином, суд першої інстанції зміст позовної заяви та поданої позивачем заяви про забезпечення позову належним чином не дослідив та не звернув уваги на наявність у АТ «Укрсоцбанк» об`єктивної можливості реалізувати квартиру, яка є єдиним місцем проживання позивача та її сім`ї, і законність переходу права власності на яку є предметом судового розгляду в даній справі.

За змістом ст. 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є арешт майна, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Враховуючи обставини справи в їх сукупності, беручи до уваги предмет спору і зміст заявлених позовних вимог, зважаючи на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову підлягає скасуванню із постановленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача ОСОБА_1 та накладення арешту на квартиру, законність переходу права власності на яку оспорюється позивачем в рамках даної справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Оскільки судом при постановленні оскаржуваної ухвали неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з постановленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу судді Дніпровського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та належить на праві власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк».

В задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Постанова суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: