РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi головуючої суддi ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Корнійчук А.В.

з участю:

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Просила стягнути з стягнути із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви і до досягнення ОСОБА_5 Андрієвною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за 1 (один) місяць.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, який розірвано рішенням Рівненського міського суду.

Від даного шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка після розірвання шлюбу проживає з нею та повністю знаходиться на її матеріальному утриманні.

Відповідач не приймає участі у вихованні і забезпеченні матеріальних потреб їхньо спільної дитини, ухиляється від виконання батьківських обовязків, не піклується про здоровя, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток дочки та не надає їй належної матеріальної допомоги.

На сьогоднішній день витрати по утриманню ОСОБА_5 є досить значними, оскільки складаються із забезпечення фізичних, розумових моральних та інших потреб дитини, на що затрачаються значні кошти.

ОСОБА_5 встановлено діагноз «міопія середнього ступеню», що підтверджується медичною картою амбулаторного хворого №2816. Внаслідок зазначеного діагнозу дитині необхідно проходити відповідні процедури, проводити діагностику зору та постійно змінювати лінзи на окулярах, що у свою чергу потребує значних матеріальних затрат.

У розділі 3 електронної декларації ОСОБА_3 зазначена інформація про обєкти нерухомості, зокрема відповідачу на праві власності належить квартира загальною площею 55,9 кв. м. та 1/4квартири загальною площею 64,7 кв. м. Також, у розділі 6 декларації міститься інформація про легковий автомобіль марки Тоуota camry 2008 року випуску, який належить відповідачу.

Зазначила, що вона неодноразово вживала заходи щодо одержання аліментів на ОСОБА_5 для забезпечення гармонійного розвитку дочки з урахуванням її потреб та інтересів. Зокрема, вжиття заходів щодо одержання аліментів відбувалося шляхом телефонних дзвінків з проханням надавати належну матеріальну допомогу дочці, однак батько дитини, ОСОБА_3 не реагував на дані прохання та ухилявся від сплати аліментів, що й стало передумовою звернення до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позовну заяву ОСОБА_4 в межах її доводів. Просила позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Підтримав поданий до суду відзив згідно якого не заперечив проти стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в частці від його доходу або в твердій грошовій сумі, які в грошовому виразі еквівалентні 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час вирішення спору. Розподілити судові витрати між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Свою правову позицію обґрунтовує тим, що твердження позивача, що він не приймає участі у вихованні і забезпеченні матеріальних потреб їхньої спільної дитини, не відповідають дійсності. Після розірвання шлюбу з позивачкою , він продовжував надавати дочці матеріальну допомогу, але, звісно, ніяких розписок з колишньої дружини не брав. Його колишня дружина з донькою в 2013 році добровільно покинули територію України і виїхали на постійне проживання до АР Крим. Як йому стало відомо його колишня дружина і донька мають громадянство Росії. Після анексії Криму, будь-які перекази грошових коштів були зупиненні. Тобто, в нього зникла можливість допомагати матеріально. Ним неодноразово купувалися одяг, взуття та інші речі, які були необхідні для забезпечення соціально- побутових потреб доньки, що можуть підтвердити свідки. Однак позивач не хотіла приймати речі, які він купував для дитини, а наголошувала на отриманні грошових коштів. Крім того, він не впевнений, що надані ним грошові кошти підуть на утримання дитини, оскільки в позивачки наявна кредитна заборгованість. Позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Зазначив, що згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.08.2017р. у справі № 569/11768/17 з нього стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року до повноліття дітей. Отже, у разі задоволення позовних вимог з нього сумарно мають стягуватися аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 3/4 частки всіх видів мого заробітку (доходу), що у відсотковому еквіваленті становить 75 %, в той час коли згідно ч. З ст. 70 Закону України Про виконавче провадження, розмір відрахувань із заробітної плати у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей не може перевищувати 70 відсотків. Водночас, необхідно взяти до уваги, що відповідно до довідки про доходи № 9 від 20.02.2019р. (виданої за місцем його роботи) загальна сума отриманої ним заробітної плати за період з 01.08.2018р. по 31.01.2019р. становить 101 625 грн. 11 коп., з якої відраховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 18 292 грн. 52 коп. та аліменти за вищевказаним рішенням в сумі 40 904 грн. 11 коп. Крім того, він щомісячно сплачує комунальні послуги за адресою місця свого проживання, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином щомісяця із заробітної плати, за мінусом сплачених ним коштів на погашення комунальних послуг та аліментів присуджених за рішенням суду, в нього залишається близько 300,00 грн. при чому інших джерел доходу він не має. Вважає, що ні позивачем, ні її представником не надано жодних доказів які б спростовували наведені ним об'єктивно існуючі обставини справи чи ставили під сумнів достовірність долучених мною доказів. Відповідачем до відзиву також долучено копії письмових документів, на які відповідач посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовна заява підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Рівненського міського суду.

Від даного шлюбу мають малолітню дитину, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Свідоцтвом про народження на імя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 2628, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області, підтверджується, що її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

З оглянутих довідок вбачається, що ОСОБА_5 часто хворіюча дитина.

З досліджених судом інших письмових доказів, наданих позивачкою вбачається, що у власності відповідача є квартира загальною площею 55,9 кв. м. та 1/4 квартири загальною площею 64,7 кв. м. Також, легковий автомобіль марки Тоуota camry 2008 року випуску, який належить відповідачу.

Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08.08.2017р. у справі № 569/11768/17 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання двох дітей стягуються аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 31.07.2017 року до повноліття дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштований , відповідно до довідки про доходи № 9 від 20.02.2019р. загальна сума отриманої ним заробітної плати за період з 01.08.2018р. по 31.01.2019р. становить 101 625 грн. 11 коп., з якої відраховано податок з доходів фізичних осіб в сумі 18 292 грн. 52 коп. та аліменти за вищевказаним рішенням в сумі 40 904 грн. 11 коп. Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки ОСОБА_7, яка проживає разом з матірю, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дитини. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня 2019 року - 2218 грн.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4).

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини відповідно до ст.182 СК України, враховуючи, що відповідач має трьох неповнолітніх дітей, а аліменти на трьох чи більше дітей можуть становити половину від загальної суми доходів батька, що становить по 1/6 на кожну дитину, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 за рішенням суду у частці, в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.08.2018 року до повноліття дитини. Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 20.08.2018р. по 20.09.2018р. - допустити до негайного виконання.

Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 354, 355 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_7, в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, щомісячно, починаючи з 20.08.2018 р. до повноліття дитини .

Рішення суду в частині стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 20.08.2018р. по 20.09.2018 р. - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_4, проживає: ІНФОРМАЦІЯ_8, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, проживає: 33000 АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Повний текст рішення виготовлено 14.03.2019 року.

Суддя: О.В.Панас