Справа № 316/584/19
Провадження № 2/316/472/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання: Нестерової Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/584/19 за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі адвоката Темненко Валентини Олександрівни завернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради провизнання права постійного користування та в изнання права на приватизацію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив на те, що він є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . У вказану квартиру, він вселився та зареєстрував в ній своє місце проживання разом з колишньою на теперішній час дружиною ОСОБА_2 , 1977 року народження, на підставі направлення для поселення в гуртожиток (малосімейку), як працівник цеху УБ ВП «Запорізька АЕС». ОСОБА_2 зняла своє місце реєстрації в цій квартирі та не проживає там після розірвання між ними шлюбу ще з 2013 року. Тобто, на теперішній час за вищевказаною адресою проживає тільки позивач. До вселення в вищеназвану квартиру позивач був зареєстрований та фактично мешкав за наступними адресами:

1.? З 22.09.1989 року та до 06.07.1993 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

2.? З 07.07.1993 року по 14.12.1994 року проходив службу в/ч НОМЕР_1 Збройних Силах України.

3. З 05.01.1995 року по 10.04.1998 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

4. 10.04.1998 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З дати вселення, тобто, з 10.04.1998 року і по теперішній час, позивач зареєстрований та проживає за вказаною адресою. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 р. № 500-VІ, позивач має підстави скористатися правом на приватизацію кімнати у гуртожитку, оскільки більше п`яти років на законних підставах зареєстрований за місцем проживання у гуртожитку, фактично проживає в ньому і не має власного житла. З метою отримання ордеру на вказану квартиру позивач звертався до ДП «НАЕК «Енергоатом» BП «ЗАЕС» з заявою про видачу ордеру, однак відповіддю №50-54/7342 від 30.03.2018 р., йому було відмовлено у видачі ордеру та роз`яснено, що гуртожиток «Славутич», який перебував у віданні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на праві повного господарського відання у ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого володіння, користування та розпорядження ними здійснював ВП «Запорізька АЕС» - був переданий в комунальну власність територіальної громади м. Енергодар Запорізької області. Рішенням Енергодарського міського ради Запорізької області від 29.02.2016 року № 53 «Про затвердження акту прийому-передачі гуртожитку «Славутич -1,2,3» будинок був переданий в комунальну власність територіальної громади та рішенням Енергодарської міської ради від 07.12.2016 року № 14 йому залишено статус «гуртожитку» та мешканцям надано право на приватизацію, у зв`язку з чим йому було рекомендовано звернутися до Енергодарської міської ради Запорізької області.

Після цього позивач звернувся з заявою про видачу ордеру до виконавчого комітету Енергодарської міської ради, але відповіддю від 29.03.2018 року № 01-05-17-М/0447, йому було відмовлено у видачі ордеру, так як направлення видавалось ВП «ЗАЕС», виконавчий комітет не має підстав видачі ордеру для отримання житла.

У лютому 2019 року позивач з заявою звернувся до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але йому було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки він не має можливості надати оригінал ордеру про надання житлової площі.

Тобто, на теперішній час позивач хоче скористатись своїм правом на приватизацію даної квартири у гуртожитку, оскільки для цього є всі законні підстави, а також в нього наявні всі документи для здійснення приватизації, окрім ордеру на поселення до даного приміщення.

У зв`язку з відсутністю ордеру для поселення до вищезазначеної квартири гуртожитку, позивач вважає, що фактично порушується його право на приватизацію даного приміщення, тому для захисту свого конституційного права позивач вимушений звернутися до суду.

Просить суд визнати за ним право на користування та право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 27.03.2019 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження (а.с.38).

Ухвалою суду від 17.04.2019 року справу призначено до розгляду по суті (а.с.58).

Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, вимоги, викладені в позові, підтримує у повному обсязі.

Відповідач Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзиву та клопотань по справі від відповідача до суду не надходило.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради через канцелярію суду надало заяву про розгляд справи за відсутністю представника (а.с.46).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права (ст.16 ЦК України).

У відповідності до ст.ст. 13, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги частково обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених доказів та підлягають до частковому задоволенню з наступних підстав:

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 143 Конституції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності.

Гуртожиток «Славутич», який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Енергодар відповідно до рішення Енергодарської міської ради №193 від 24.07.2015 року «Про надання згоди на приватизацію до комунальної власності гуртожитку «Славутич 1,2,3» від ВП Запорізька АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» (а.с.49).

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №53 від 29.02.2016 року «Про затвердження акта прийому-передачі гуртожитку «Славутич 1,2,3» був затверджений акт прийому-передачі вищезазначеного гуртожитку разом з нежитловими приміщеннями із індивідуально визначеним майном та товаро-матеріальними цінностями гуртожитку (а.с.52)

Рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №14 від 07.12.2016 року «Про залишення гуртожитку «Славутич 1, 2, 3, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , у статусі гуртожиток, та надання дозволу на приватизацію його приміщень» вищезазначений гуртожиток було залишено у статусі гуртожиток та дозволена приватизація його житлових та нежитлових приміщень його законними мешканцями в порядку, визначеному законодавством (а.с.52 зворот).

Згідно до рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради №407 від 20.12.2016 року «Про реєстрацію нумерації житлових приміщень в гуртожитку « АДРЕСА_6 » була зареєстрована нумерація з визначенням статусу житлових приміщень у гуртожитку на АДРЕСА_4 , в тому числі спірне житло було перенумеровано з визначенням статусу житло (а.с.53-54).

Згідно до направлення заступника Генерального Директора ВП Запорізька АЕС №26 без дати ОСОБА_1 , який працював на цьому підприємстві, направлено до поселення у гуртожиток (а.с.12).

Відповідно до довідки №36 від 11.03.2019 року, виданої Комунальним підприємством «Підприємство комунальної власності » ОСОБА_1 постійно мешкає в гуртожитку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з 10.04.1998 року (а.с.19).

З урахуванням вищезазначеного, територіальній громаді міста Енергодар в особі Енергодарської міської ради на праві комунальної власності належить спірна квартира АДРЕСА_7 , яка на теперішній час перебуває на балансі Управління комунальної власності Енергодарської міської ради.

Відповідно до технічного паспорту опис об`єкта в цілому є наступним: у житловому будинку АДРЕСА_1 складається з: 1 -коридор розміром 6,8 кв.м., 2 -санвузол розміром 2,2 кв.м., 3 - кімната житловою площею 17,9 кв.м., 4 -кухня розміром 6.2 кв.м., 5 балкон 0,8 кв., загальною площею 33.9 кв.м., житловою площею 17.9 кв.м. (а.с20).

З метою отримання ордеру на вказану квартиру позивач звертався до ДП «НАЕК «Енергоатом» BП «ЗАЕС» з заявою про видачу ордеру, однак відповіддю №50-54/7342 від 30.03.2018 р., йому було відмовлено у видачі ордеру та роз`яснено, що гуртожиток «Славутич», який перебував у віданні Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на праві повного господарського відання у ДП «НАЕК «Енергоатом» від імені якого володіння, користування та розпорядження ними здійснював ВП «Запорізька АЕС» був переданий в комунальну власність територіальної громади м.Енергодар Запорізької області (а.с.13).

Позивач звернувся з заявою про видачу ордеру до виконавчого комітету Енергодарської міської ради, але відповіддю від 29.03.2018 року № 01-05-17-М/0447, йому було відмовлено у видачі ордеру, так як направлення видавалось ВП «ЗАЕС», виконавчий комітет не має підстав видачі ордеру для отримання житла (а.с.14).

У лютому 2019 року позивач з заявою звернувся до органу приватизації щодо приватизації вище вказаної квартири, але йому було відмовлено в реалізації права на приватизацію, оскільки він не має можливості надати оригінал ордеру про надання житлової площі (а.с.21).

Відповідно до частини 1 статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності; приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Отже майно не може вибути з комунальної власності територіальної громади інакше як це встановлено законодавством, тобто спірна квартира може вибути з комунальної власності лише в порядку встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», шляхом її приватизації.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до ст. 5 Житлового кодексу УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно зі статтею 327Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно,у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.Частиною 8 передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до статті 41Конституції України та пункту 2 частини 1 статті 3, статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Проте, дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлено порушення, невизнання чи оспорення відповідачем право позивача на користування вказаним житловим приміщенням. Тому не встановлено підстав для захисту їх шляхом визнання права користування житлом.

Тому суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права на користування спірною квартирою у гуртожитку не підлягає до задоволення, оскільки це право ніким не оскаржується .

Щодо позовних вимог про визнання права на приватизацію спірної квартири суд зазначає на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 16 червня 1992 року № 2482-ХІІ приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 1 ст. 2 цього закону, до об`єктів приватизації належать квартири багатоповерхових будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Згідно п. 4, 5 ст. 5 цього закону право на приватизацію державного житлового фонду з використанням чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло, в тому числі, шляхом приватизації житла у гуртожитку.

Як встановлено, позивач ОСОБА_1 постійно на законних підставах проживає та є зареєстрованим в квартирі АДРЕСА_7 .

Оскільки наявність заяви громадянина, який виявив намір отримати у власність наймане ним житло, та відсутність перешкод, передбачених Законом, є необхідною та достатньою умовою для прийняття відповідним владним органом рішення про приватизацію, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права на приватизацію вказаної квартири. Відтак позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам, зокрема житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Приватизація здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Вказані вище положення Закону N 500 встановлюють право громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них можуть реалізувати конституційне право на житло, зокрема шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом). Житлова кімната у гуртожитку - окреме житлове приміщення у гуртожитку, призначене та придатне для постійного проживання у ньому; житлові приміщення у гуртожитку - приміщення гуртожитку (житлові кімнати, житлові блоки (секції), призначені та придатні для постійного проживання у них.

Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно норми п. 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404 (із змінами), відповідно якого документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка(и) видана(і) органом приватизації за попереднім(и) місцем(ями) проживання (після 1992 року), щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду (крім території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованої території).

Порядок оформлення документів на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках визначено законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «;Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404.

Судом встановлено судом вище, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в спірній квартирі з 10.04.1998 року по теперішній час.

До вселення в вищеназвану квартиру позивач був зареєстрований та фактично мешкав за наступними адресами:

з 22.09.1989 року та до 06.07.1993 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , участі у приватизації не приймав (а.с.16)

з 07.07.1993 року по 14.12.1994 року проходив службу в/ч 77895 Збройних Силах України (а.с.11)

з 05.01.1995 року по 10.04.1998 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.15).

З 10.04.1998 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.12.2018р., номер інформаційної довідки: 149013250 ОСОБА_1 у власності житла не має (а.с.15).

Згідно до консультаційного висновку спеціаліста від 30.10.2018р. ОСОБА_1 на «Д» обліку у лікаря-фтизіатра не перебуває (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу.

Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу Української РСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Крім того, суд зазначає на те, що ордер це - документ, що має тимчасову дію.

Отже, квартира АДРЕСА_7 належить до числа об`єктів, які підлягають приватизації, а позивач є суб`єктом приватизації, який на законних підставах зареєстрований та тривалий час проживає у гуртожитку, віднесеному до недержавного житлового фонду.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Тобто, законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов.

На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Як встановлено судом, позивач саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєстрував своє постійне місце проживання в гуртожитку.

Іншою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави".

Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання права позивача на приватизацію спірного житла.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4,11-13,81,209,265,268 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Темненко Валентина Олександрівна до Виконавчого комітету Енергодарської міської ради Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Енергодарське бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради, про визнання права постійного користування та визнання права на приватизацію задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію житлового приміщення, а саме квартири у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволення інших позовних вимог відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко