Провадження № 2/752/2470/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.03.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за кредитним договором в розмірі 75089,30 гривень та судових витрат у справі.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що відповідач звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою б/н від 10.08.2011 р., відповідно до якої отримала кредит в розмірі 16000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач дала свою згоду на зміну розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміті, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого станом на 21.08.2018 р. у неї виникла заборгованість в розмірі 75089,30 гривень, яка складається: із заборгованості по тілу кредиту - 18520,55 гривень, нарахованих відсотків за користування кредиту в розмірі 26191,81 гривня, нарахованої пені в розмірі 26325,07 гривень, а також штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, з яких 500-штраф (фіксована частина), 3551,87 гривень штраф (процентна складова).

В зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту позивач просить стягнути її в судовому порядку.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав суду належних доказів видачі кредиту в розмірі 16000 гривень, наявності заборгованості, а також взагалі укладеного між сторонами договору про видачу кредиту в розмірі 16000 гривень, а надані докази не є належними і допустимими.

Крім того, відповідач подала клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, однак будь-яких обґрунтованих підстав, які б свідчили б про необхідність розгляду даного спору в порядку загального позовного провадження не навела, в зв`язку з чим суд не вбачає підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження та вважає за можливе розглянути її в порядку спрощеного провадження на підставі наданих сторонами доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 10.08.2011 р. ОСОБА_1 подала до АТ КБ «ПРИВТБАНК» заяву про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 5000 гривень.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору відповідач дала свою згоду на зміну розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Згідно з п.2.1.1.5.5 Договору відповідач зобов`язалась погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміті, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 1.1.3.2.4 Договору Банк має право зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, при цьому у нього, як у Кредитора виникає обов`язок інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Договору.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що ОСОБА_1 звернулась до Банку з заявою про отримання кредиту в розмірі 16000 гривень.

Однак, матеріали справи не містять такої заяви.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таки, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Однак, матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про отримання кредиту в розмірі 16000 гривень.

На підтвердження видачі кредиту та його розміру позивачем не надано будь-яких доказів.

Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Звертаючись до суду позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за Кредитним договором 10.08.2011 р., укладеним з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в результаті чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 21.08.2018 р. становить 75089,30 гривень, яка складається: із заборгованості по тілу кредиту - 18520,55 гривень, нарахованих відсотків за користування кредиту в розмірі 26191,81 гривня, нарахованої пені в розмірі 26325,07 гривень, а також штрафів, передбачених п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг , з яких 500-штраф (фіксована частина), 3551,87 гривень штраф (процентна складова).

На підтвердження наявності заборгованості у відповідача позивачем надано розрахунок заборгованості (а.с.5-9), однак зазначений доказ не може свідчити про наявність заборгованості, а також не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України на підтвердження розміру заборгованості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України)..

Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу положень ст.ст.79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості, заява-анкета про отримання кредиту в розмірі 5000 гривень, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна`витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не є належними і достатніми доказами в розумінні ст.ст. 77, 80 ЦПК України на підтвердження укладення між сторонами Кредитного договору про отримання кредитних коштів в розмірі 16000, ознайомлення відповідача з долученими до матеріалів справи Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки не містять її підпису, а також наявності заборгованості у відповідача, як нараховується позивачем, виходячи з отриманого кредиту в розмірі 16000 гривень.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, в зв`язку з недоведеністю позивачем наявності у відповідача заборгованості та її розміру, а також ненаданням достатніх і належних доказів на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору про отримання кредиту в межа ліміту 16000 гривень, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя