Справа № 161/3243/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/842/19 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, до ОСОБА_2 про визнання усиновлення недійсним, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання усиновлення недійсним, які обґрунтовав тим, що 24 січня 1991 року його мати - ОСОБА_3 та відповідач в даній справі ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. 29 лютого 1996 рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів № ІІІ «Про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_4 » ОСОБА_2 було надано дозвіл на усиновлення ОСОБА_1 , відповідача записано батьком позивача, а прізвище та по батькові останнього змінено відповідно на ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , 02 липня 1997 року мати позивача та відповідач розірвали шлюб.

Позивач вважає, що його усиновлення відповідачем ОСОБА_2 не породжувало відносин, які встановлені для батьків і дітей, відповідач ніколи не піклувався про здоров`я позивача, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймав участі у його вихованні. У 2002 році відповідач звернувся до позивача із проханням установити над ним піклування, оскільки має інвалідність та відчуває потребу у догляді. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №42 від 31.01.2002 року ОСОБА_1 призначено піклувальником над ОСОБА_2 .

Крім того, позивач зазначав, що відповідач зловживав алкоголем, породжував постійні сварки у сім`ї, між позивачем та відповідачем не існувало таких духовних, психологічних, емоційних зв`язків, як у батька і сина.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати його усиновлення відповідачем ОСОБА_2 недійсним.

13.05.2019 року ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги і просив суд, крім визнання усиновлення недійсним, внести виправлення в актовий запис про своє народження, змінивши прізвище та по батькові на « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 », які були до усиновлення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено ту обставину, що усиновлювач ОСОБА_2 не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Судом першої інстанції установлено, що 24 січня 1991 року мати позивача - ОСОБА_3 та відповідач в даній справі - ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради народних депутатів №ІІІ «Про усиновлення неповнолітнього ОСОБА_4 » від 29 лютого 1996 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на усиновлення ОСОБА_4 . ОСОБА_2 записано батьком неповнолітнього ОСОБА_4 , змінено останньому прізвище ОСОБА_1 на ОСОБА_8 , по батькові ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , дату та місце народження залишено без змін (а. с. 9)

2 липня 1997 року шлюб між матір`ю позивача - ОСОБА_3 та відповідачем - ОСОБА_2 розірвано (а. с. 10).

Крім того, в судовому засіданні установлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про призначення його піклувальником над його батьком ОСОБА_2 . Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №42 від 31 січня 2002 року позивача було призначено піклувальником над відповідачем (а. с. 11).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що відповідач ОСОБА_2 при його усиновленні не бажав настання прав і обов`язків, які виникають в результаті усиновлення, а тому просив суд визнати усиновлення недійсним та змінити його прізвище по батькові на ті, які були до усиновлення.

Стаття 236 СК України передбачає, що усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведене без згоди дитини та батьків, якщо така згода була необхідною, якщо усиновитель не бажав настання прав та обов`язків, які виникають у результаті усиновлення (фіктивне усиновлення), якщо воно було проведене на підставі підроблених документів, у разі відсутності згоди на усиновлення осіб, зазначених у ст. ст. 220-222 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 13 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 236 СК суд обов`язково визнає усиновлення недійсним, якщо воно було здійснене без згоди дитини і батьків, яка була необхідна, або якщо усиновлювач не бажав настання прав та обов`язків, що виникають унаслідок усиновлення (фіктивне усиновлення). Згідно із ч. 3, 4 цієї статті суд може, але не зобов`язаний визнати недійсним усиновлення, здійснене на підставі підроблених документів або за відсутності згоди осіб, зазначених у статтях 220 - 222 СК

Кожна сторона, як передбачає частина 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про визнання усиновлення недійсним, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач усиновив його без будь-якого наміру породити відносини, які існують між батьком та дитиною, він діяв виключно з метою задоволення своїх матеріальних інтересів, вирішення побутових проблем, а тому, на думку позивача, усиновлення було фіктивним.

Проте будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

Натомість, позивач ОСОБА_1 звертався із заявою до виконавчого комітету Луцької міської ради про призначення його піклувальником над його батьком ОСОБА_2 і рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 42 від 31.01.2002 року «Про призначення піклування над гр. ОСОБА_2 » (а.с. 11) ОСОБА_1 було призначено піклувальником над його батьком ОСОБА_2 , що свідчить про турботу сина про батька.

Крім того, ОСОБА_1 ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у результаті усиновлення були порушені його майнові та особисті /немайнові/ права.

Позивач також не довів суду, що відповідач з моменту усиновлення та до моменту розірвання шлюбу з його матір`ю не брав участі у його вихованні та в його утриманні.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд.

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді