ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приват Банк", третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верба Віталій Миколайович про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приват Банк"

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

05.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності, визначивши третьою особою без самосійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса ДМНО Вербу В.М. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30.05.2005р. він уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000511, на підставі якого отримав кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 310 760 дол.США зі строком повернення до 30.05.2012р. У якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30.05.2015р. уклав з банком договір іпотеки № DNU0GK00000511, на підставі якого передав в іпотеку будівлю фруктосховища з приналежними спорудами, розташовану за адресою : м. Дніпропетровськ (з 2016 р . АДРЕСА_3 . 16.03.2017р. дізнався про те, що приватним нотаріусом ДМНО Дніпропетровської області Вербою В.М. 01.12.2016р. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на будівлю фруктосховища за ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Зауважує на тому, що п. 29 договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», а саме, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця. Проте у порушення ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25.12.2015р. № 1127, п. 18.11. договору іпотеки, банк не надсилав, а позивач не отримував вимоги щодо усунення порушення, висновку про оцінку предмета іпотеки, що призвело до порушення умов договору, порушення його права власності на нерухоме майно.Враховуючи викладене, просив визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса ДМНО Дніпропетровської області Верби В.М. про державну реєстрацію права власності на будівлю фруктосховища за ПАТ КБ «ПриватБанк», скасувати у державному реєстрі запис про право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.3-15).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Верби В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660501 від 01.12.2016 на підставі якого за ПАТ КБ "ПриватБанк" зареєстровано право власності на предмет іпотеки, а саме будівлю фруктосховища загальною площею 1636, 10 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 17749029 на будівлю фруктосховища, загальною площею 1636, 10 кв.м. що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ПАТ КБ "ПриватБанк".

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.46-48).

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.52-56).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували, те що ОСОБА_1 було належним чином повідомлено про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. Зокрема позивач зазначив, що державним реєстратором ПН ДМНО Вербою В.М. були порушено вимоги п. 61 Порядку №1127 щодо обов`язкового витребування копії письмової вимоги про усунення порушень, а тому просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.73-77).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, 30.05.2005р. ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № DNU0GK00000511, за умовами якого отримав кредитні кошти у розмірі 310 760 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 30.05.2012р. (а.с. № 14, 15).

Також 30.05.2005р. з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки № DNU0GK00000511, предметом якого є будівля фруктосховища літ. А-1 загальною площею 1636,10 кв.м., яка належить позивачеві на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2005р. Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Петрушенською І.Р. і зареєстрований в реєстрі за № 3527 (а.с.16, 17).

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32660501 від 01.12.2016р., прийнятого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вербою В.М., проведено державну реєстрацію за ПАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержателем) права власності на будівлю фруктосховища, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1636,1 кв.м. (а.с.18, 19).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підставою виникнення права власності (номер запису про право власності: 17749029) є: договір іпотеки, серія та номер: 3527 від 30.05.2005р., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Петрушенською І.Р. (а.с.19).

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що банк реєструючи за собою право власності на будівлю фруктосховища не дотримався п.61 Порядку №1127 та статті 35 закону України «Про іпотеку».

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 2). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч. 3).

Частинами 1, 2 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється на підставі ст. 36 Закону України "про іпотеку".

Пунктом 18.11. договору іпотеки обумовлено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та (або) іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 цього Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127, в редакції чинній на час здійснення оскаржуваної реєстраційної дії, передбачено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Згідно з п. 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

При цьому, підтвердженням отримання іпотекодавцем письмової вимоги банку, а отже, і завершення 30-денного строку з моменту її отримання, може бути повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05.03.2009р. № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006р. № 211.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права не заслуговують на увагу оскільки судом були дотримані норми процесуального права та застосовано закон, який підлягав застосування для подібних правовідносин.

Отже, системно проаналізувавши норми чинного законодавства, обов`язковою умовою державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень та завершення 30 денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги про усунення порушень.

Матеріали цивільної справи не містять доказів того, що іпотекодержателем надсилалась іпотечна вимога про усунення порушень на адресу ОСОБА_1 , а вимоги апелянта про витребування у у ПН ДМНО Верби В.М. документів, на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права власності за Банком в силу ст. 367 ЦПК України не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 3 вказаної статті докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянт не був позбавлений права заявляти клопотання про витребування доказів в суді першої інстанції тим більше, що представник банку знав про розгляд вказаної цивільної справи та не заперечував проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.36).

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приват Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: