ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6186/19 Справа № 203/2863/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

17 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди страхове відшкодування в розмірі 75731 грн. 58 коп., пеню за його несвоєчасну виплату в розмірі 10206 грн. 13 коп.; стягнути з ОСОБА_1 у рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 124999 грн. 14 коп., моральну шкоду в сумі 50000 грн., Також просила стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати (а.с.3-4, 101-106).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 75731 грн. 58 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 20 липня 2018 року по 04 грудня 2018 року в сумі 10206 грн. 13 коп., судовий збір в сумі 859 грн. 42 коп., а всього - 86797 грн. 13 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 105816 грн. 24 коп., у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., судовий збір в сумі 1108 грн. 12 коп., а всього - 111924 грн. 36 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.146-150).

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог щодо нього, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що він має сплатити вартість відновлюваного ремонту понад суму страхового відшкодування лише за наявності виплати страхового відшкодування та документів, які підтверджують факт отримання товарів (послуг), факту виконаних робіт (послуг), вартості фактично поставлених товарів та фактично отриманих послуг. В тім в матеріалах справи відсутні будь-які докази фактичного отримання товарів та фактично отриманих послуг, а також виплати страхового відшкодування. Крім того, стягуючи моральну шкоду, судом першої інстанції не враховано, що матеріали справи не містять документів медичного характеру про наявність стресу позивача та негативних емоцій, які вона зазнала внаслідок суттєвого пошкодження належного їй транспортного засобу (а.с.153-155).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2018 року в м. Дніпрі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Corolla н/з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем Ford Kuga н/з НОМЕР_2 , що належить позивачці та яким за її усним дозволом керував ОСОБА_3

Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22.05.2018 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП (а.с.10).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль Ford Kuga н/з НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» згідно полісу №АМ/0138858 від 01.06.2017 року, за яким страховий ліміт за шкоду, заподіяну майну було встановлено в розмірі 100000 грн., франшизи в розмірі 1000 грн.

19.04.2018 року представником позивачки до страхової компанії було подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

За замовленням страхової компанії належний позивачці транспортний засіб було оглянуто експертом страховика та 20.07.2018 року ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» складено звіт, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена в розмірі 200730 грн. 72 коп., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - в розмірі 95 914 грн. 48 коп.

Як зазначила позивачка та не заперечували відповідачі до теперішнього часу завдані позивачці матеріальні збитки внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу, останніми не відшкодовано.

Задовольняючи частково позов, в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Внаслідок ДТП позивачу була спричинена моральна шкода.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За загальними правилами ст.. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч.1 ст.. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені ст.. 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно роз`яснень п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Стягуючи з ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 75 731 грн. 58 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 20 липня 2018 року по 04 грудня 2018 року в сумі 10206 грн. 13 коп. суд першої інстанції посилався на положення п.22.1 ст.6, ст. 22, 29 Закону України «Про страхування» та ст. 549,550,994, 1166 ЦК України.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно із ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Звертаючись з позовом до суду позивач, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 124999 грн. 14 коп., як різницю між визначеною у звіті від 20.07.2018 року вартістю відновлювального ремонту в розмірі 200730 грн. 72 коп. та розміром страхового відшкодування в сумі 75731 грн. 58 коп.

Частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги позивача, суд першої інстанції вірно встановив, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню відшкодування в розмірі 105816 грн. 24 коп. (200730 грн. 72 коп. - 95914 грн. 48 коп. + франшиза в розмірі 1000 грн.).

Оскільки, вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу відповідно до звіту від 20.07.2018 року була визначена в сумі 95914 грн. 48 коп. та фактично відновлювальний ремонт транспортного засобу позивачкою не проводився, різниця, що складає 20% ПДВ, відповідно до положень п.36.2 ст.36 Закону №1961-IV, на момент розгляду справи не підлягає стягненню. Але позивачка має право в подальшому на доплату в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, яка повинна бути здійснена страховою компанією за умови надання позивачкою документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Посилання в апеляційній скарзі заявника на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази по виплаті страхового відшкодування, а тому ОСОБА_1 не повинен нести відповідальність та сплачувати зазначену різницю не заслуговують на увагу, оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Тобто, ОСОБА_2 не позбавлена можливості вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права, шляхом звернення вимоги виключно до ОСОБА_1 з вини якого сталося ДТП та спричинена шкода, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до ОСОБА_1 та до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА».

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, колегія суддів, зазначає наступне.

За правилами ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань, виходячи з принципу розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто моральну шкоду, яку позивачка зазнала внаслідок суттєвого пошкодження належного їй транспортного засобу, у визначеному розмірі.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: