ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/711/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 .

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/24941/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 січня 2019 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 28 січня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що з 06.10.2011 року по 22.01.2016 року за час сумісного життя у шлюбі із відповідачем було придбано за 5607 грн. гараж в гаражному масиві АДРЕСА_4. Оскільки існує спір про поділ майна, тому позивач просив суд визнати спірний гараж спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; поділити це майно; визнати за позивачем право особистої приватної власності на спірний гараж; припинити за відповідачем право власності на гараж та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію, що становить Ѕ вартості гаража в розмірі відповідно до ринкової вартості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 16 лютого 2018 року по справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту Марченкову Г.Г. та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09 липня 2018 року поновлено провадження та призначено підготовче судове засідання.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 17 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаража, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Повернено з депозитного рахунку ОСОБА_1 кошти в сумі 27436 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині відмови у позові, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що судом не вирішено спір по суті, адже спільне майно не поділено, хоча ним були внесені на депозитний рахунок суду кошти в розмірі, що відповідає Ѕ вартості спірного майна та оплачено проведення експертизи. Крім того, апелянт вказує, що висновки суду про недоведеність ним обставин справи є передчасними, адже в телефонній розмові відповідачка повідомила суддю про згоду на отримання частки вартості спірного майна, а надати інші докази про не заперечення відповідачкою на отримання грошової компенсації він позбавлений можливості, оскільки остання з ним не спілкується з 2009 року. Разом з тим, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідачка без його згоди здає спірне майно у оренду, отримує доходи, а він позбавлений можливості користуватися спірним майном, хоча у цьому гаражному кооперативі ОСОБА_4 має ще два інших гаража: один отримала у спадок, а другий хоча придбаний за кошти подружжя, однак оформлений на іншу особу. Апелянт вважає, що судом не враховано, що гараж є річчю неподільною, внесення ним на депозитний рахунок коштів та практику Верховного Суду. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та просить постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачка до суду не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Встановлено, що заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 січня 2019 року в частині задоволення позову сторонами не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається

Колегія суддів, заслухавши позивача, його представника та представника відповідача дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 січня 2016 року розірвано шлюб, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 06 жовтня 2001 року у відділ реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції, про що 06 жовтня 2001 року в Книзі реєстрації актів про одруження був зроблений актовий запис №1521 (а.с. 5,6).

Згідно договору купівлі-продажу гаража від 16 вересня 2007 року ОСОБА_4 придбала у ОСОБА_8 гараж, що розташований в АДРЕСА_4 , загальною площею 18,5 кв.м. за 5673 грн. (а.с.28).

І вартість зазначеного гаража, як слідує із висновку експерта №31/18 від 05.06.2018 року на час проведення експертизи становить 54872 грн. без ПДВ (а.с. 33-47).

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, що регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

За змістом ст.ст. 68, 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Тому дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільні частковій власності.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Задовольняючи частково позов та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаража, що знаходиться в гаражному кооперативі АДРЕСА_4, суд першої інстанції вірно виходив із того, що цей спірний гараж є спільним майном подружжя, оскільки придбаний сторонами в період зареєстрованого шлюбу. Також, відмовляючи ОСОБА_1 у позовних вимогах про визнання за ним права особистої приватної власності на спірне майно, про припинення за ОСОБА_4 права власності на спірний гараж та про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошової компенсації Ѕ частини вартості спірного майна, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем тих обставин, що відповідачка погоджується на отримання грошової компенсації за Ѕ частину вартості гаража, що частка ОСОБА_4 у цьому майні є незначною та, що припинення її права на частку у спірному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, порушивши норми матеріально права, не вирішив спір, що наявний між сторонами при наявності усіх підстав для його вирішення є безпідставними, виходячи із наступного.

Так, згідно ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Судовою колегією встановлено, що позивачем внесено на депозитний рахунок Хмельницького міськрайонного суду 27436 грн. (а.с. 72), однак, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не здобуто доказів щодо наявності згоди ОСОБА_4 на отримання грошової компенсації Ѕ частки вартості спірного гаража (наявність такої згоди ОСОБА_4 заперечується її представником). А тому доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом першої інстанції наявність згоди відповідачки на отримання грошової компенсації вартості спірного майна є недоведеними.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Виходячи із змісту вказаної норми матеріального права, припинення права особи на частку у спільному майні є можливим за наявності будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, однак за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок цього шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При встановленні судом тієї обставини, що припинення права власності співвласника на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, таке припинення є неприпустимим.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачем в порушення вимог ст. ст. 77 - 80 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що частка ОСОБА_4 в спірному майні є незначною і, що припинення права власності відповідачки на це майно не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, перевірені в межах апеляційного перегляду, відповідають обставинам справи, що встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка, тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 17 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк