Справа № 589/4427/18
Провадження № 2/589/611/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином та стягнення витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову посилається на заподіяння їй внаслідок скоєння відповідачем злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, а також моральної шкоди. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, понесені нею як потерпілою в межах кримінального провадження.

Ухвалою суду від 30.11.2018 справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного провадження, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 01.02.2019 прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди та закрито провадження в справі в цій частині вимог.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги щодо стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу підтримали в повному обсязі, зокрема, звертаючи увагу на перебування позивача на стаціонарному лікуванні, внаслідок заподіння відповідачем тілесних ушкоджень, втрату душевного спокою. Розмір заподіяної їй моральної шкоди позивач оцінює в 25000 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 7500 гривень за надання правової допомоги в кримінальному провадженні (під час досудового розслідування та судового розгляду).

Відповідач у поданому відзиві просить у задоволенні позову відмовити, вказуючи, що нею в добровільному порядку було перераховано на картковий рахунок позивача 2061 грн. 32 коп. з яких частина коштів за заподіяння матеріальної, а частина за заподіяння моральної шкоди, а заявлена позивачем сума заподіяної моральної шкоди в 25000 гривень нічим не обгрунтована. Щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідач вказує, що дані витрати, які відповідач, як потерпіла понесла на оплату послуг адвоката під час досудового розслідування та в суді у кримінальному провадженні, віднесені до процесуальних витрат згідно глави 8 КПК України, питання щодо процесуальних витрат вирішується відповідно до ст. 126 КПК України у вироку суду або ухвалою.

Заслухавши пояснення сторін та представників, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу необхідно відмовити враховуючи таке.

Судом встановлено, що ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.03.2018 ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України відповідно до ст. 49 КК України, у звязку з закінченням строків давності, та кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито. Судом було встановлено, що 26 грудня 2015 року близько 13-20 год, перебуваючи у м. Шостка Сумської області по пров. Красному в районі магазину «Добродій» в ході сварки на фоні неприязних стосунків, ОСОБА_3 умисно нанесла удар відкритою долонею правої руки в обличчя потерпілої ОСОБА_1, а саме в область верхньої губи. Після цього ОСОБА_3 схопила потерпілу рукою за волосся та почала тягнути, внаслідок чого остання відчула сильний фізичний біль. Після чого потерпіла ОСОБА_1 вирвалась від ОСОБА_3 та відбігла на кілька метрів. Однак, ОСОБА_3 наздогнала потеплілу та знову схопила її за волосся. Продовжуючи тримати потерпілу за волосся, ОСОБА_3 почала умисно наносити потерпілій удари ногами та ногам та спині потерпілої. Після цього ОСОБА_3 повалила потерпілу ОСОБА_1 на землю. Та продовжила наносити чисельні дари ногами по різних частинах тіла потерпілої. В результаті, своїми діями ОСОБА_3 згідно висновку експерта № 306 від 28.12.2015 року завдала ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді саден над верхньої губою, крововилив на внутрішній поверхні, чисельні крововиливи в тімяній області з права та зліва, крововиливи на обох стегнах та голені, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Вищевказані дії ОСОБА_3, які виразились в умисному завданні легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_1, було кваліфіковано як злочин, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31.07.2018 залишено без задоволення апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1, а ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 15.03.2018 залишено без змін.

Згідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, та обставина, що ОСОБА_1 26.12.2015 зазнала тілесних ушкоджень від дій ОСОБА_3 є беззаперечно встановленими.

Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її заподіяла при наявності її вини.

Моральна шкода відповідно до ст. 23 ЦК України полягає у душевних стражданнях, як фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з глибини фізичних та душевних страждань позивача(потерпілої), яка внаслідок дій відповідача зазнала тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні, що змінило її ритм життя. Суд також враховує, що протиправні дії щодо позивачу були вчинені в денний час в громадському місці. Таким чином, виходячи з фактичних обставин заподіяння моральної шкоди та враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд оцінює розмір (грошовий еквівалент) відшкодування моральної шкоди в 3000 гривень. Та обставина, що відповідачем в добровільному порядку були перераховані грошові кошти, на висновок суду про заподіяння позивачу моральної шкоди та на визначений судом розмір, не впливає, зокрема, й тому, що призначення платежу при перерахуванні даних коштів не було прямо пов'язано з відшкодуванням моральної шкоди, будь-які докази того, що здійсненням даних платежів цивільно-правовий спір між сторонами вирішено, в ході судового розгляду встановлені не були.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд виходить з такого.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати, зокрема, складаються із витрат на правову допомогу. Частиною 1 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Частиною 1 ст. 126 КПК України передбачено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити відповідно до вимог чинного кримінально-процесуального законодавства питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, відшкодування судових витрат тощо.

Таким чином, витрати на правову допомогу не можуть стягуватися у самостійному провадженні, оскільки розподіл судових витрат здійснюється у рішенні (вироку, ухвалі) по справі.

Такого ж висновку, зокрема, дійшла Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.04.2009 у справі № 6-3009св09: "...Види судових витрат (до яких віднесено витрати на правову допомогу - ст. 84 ЦПК України) визначені у ст. 79 ЦПК України, а їх розподіл здійснюється судом відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом (ст.ст. 88, 89 ЦПК України). Крім цього суд під час ухвалення рішення вирішує, зокрема, питання про розподіл судових витрат, про що зазначається в його резолютивній частині (п. 6 ч. 1 ст. 214, п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

У разі невирішення судом питання про судові витрати суду, що ухвалив рішення, за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи надано можливість ухвалити додаткове рішення (п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України). Ухвали суду щодо визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку відповідно п. 9 ч. 1 ст. 293 ЦПК України.

Таким чином, види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження ухвал суду з цього питання у цивільному судочинстві регулюється та підпорядкований нормам ЦПК України.

Відповідно види, зміст судових витрат, порядок їх розподілу судом та оскарження судових рішень щодо судових витрат в адміністративному судочинстві регулюється та підпорядкований нормам КАС України (зокрема, ч. 1 ст. 5, ст.ст. 87, 90, 94, 97, 98, 160, 161, 163, 168 цього Кодексу).

Згідно зі змістом зазначених положень ЦПК України та КАС України вирішення судом питання про судові витрати відбувається лише в порядку, визначеному відповідними нормами вказаних процесуальних законів.

Отже витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, понесені ОСОБА_1. у зв'язку з реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді справ в порядку цивільного та адміністративного судочинства, такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України і не можуть бути стягнуті за позовною вимогою про відшкодування шкоди."

Відтак, підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, які були понесені в межах кримінального провадження, відсутні.

Керуючись ст. 2, 263 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди завданої злочином в сумі 3000 гривень.

В задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 11.02.2019.

Суддя О.М.Сидорчук