ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3456/19 Справа № 203/874/18 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київстар" на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Київстар", третя особа - Первинна профспілкова організація "Київстар", про скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Київстар" (далі - ПрАТ "Київстар"), третя особа - Первинна профспілкова організація "Київстар", про скасування наказів про застосування дисциплінарних стягнень.

Вказував, що працював у ПрАТ "Київстар" на посаді інженера 1 категорії сектору планування мережі регіонального технічного центру (м.Дніпропетровськ) технічного департаменту Київської філії. Наказом відповідача №242-ік від 27 грудня 2017 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці без поважних причин та неприбуття у відрядження, а також за систематичне невиконання посадових обов'язків.

Зазначав, що 23 листопада 2017 року він, як представник ППО «Київстар» перебував у м.Запоріжжя в Комунарівському районному суді, про що було видано відповідний наказ профспілки №16 від 18 листопада 2017 року. В судове засідання він був викликаний відповідною повісткою, яку він своєчасно надав роботодавцю у супроводі службового листа. Профспілка також поставила до відома відповідача про судове засідання. Враховуючи необхідний час для переїзду з м.Дніпра до м.Запоріжжя та в зворотному напрямку, він був відсутній на робочому місці з 09-30 г. до 16-00 г. Але, задля створення штучного порушення трудової дисципліни, відповідач, незважаючи на судові повістки, поставив завдання 23 листопада 2017 року прибути у відрядження до м.Києва, навмисно створивши необхідність відрядження в той саме день, коли відбувалось судове засідання. При цьому, відповідач завчасно не перерахував кошти на відрядження (добові), чим навмисно створив додаткові умови неприбуття у відрядження. З приводу систематичного невиконання трудових обов'язків зазначив, що прикладав максимальних зусиль для того, щоб з перших днів поновлення на посаді проявити себе в якості сумлінного працівника, виконуючи всі поставлені задачі, посадові обов'язки. Враховуючи те, що за час перебування у вимушеному прогулі в компанії змінилось багато внутрішніх процесів, змінився перелік обладнання, яке використовується, принцип роботи, порядок виконання тих чи інших обов'язків, відповідач не спромігся надати час для відновлення кваліфікації, ознайомлення з новими процесами, новим обладнанням та навпаки створив умови неможливості це зробити, обмеживши йому доступ до внутрішніх ресурсів компанії. Він щомісячно отримував від безпосереднього керівника відповідні завдання на місяць. В чому полягає така індивідуальність йому було не зрозуміло та він намагався отримати відповідні роз'яснення, чому такий індивідуальний підхід застосовується виключного до нього, але на направлений службовий лист відповіді не отримав. Виконуючи поставлені завдання, він на кінці строку його виконання звітував щомісяця, направляючи відповідні звіти, не допускав порушень трудової дисципліни, вчасно приходив та уходив з роботи, не залишав робочого місця без поважної причини. Проте, відповідач вважав, що все виконане ним є незадовільним, або частково невиконаним. Але, в чому саме полягає незадовільність не доводив та замість роз'яснення та створення належних умов для виконання посадових обов'язків, складав акти про невиконання.

Вказував, що 14 лютого 2017 року йому під підпис доведено наказ відповідача №19-ік від 14 лютого 2017 року про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни та систематичне невиконання посадових обов'язків. При цьому, відповідач не зазначив в чому саме полягає порушення та систематичність невиконання обов'язків. Відповідне завдання на січень 2018 року ним було отримано 27 грудня 2017 року. На вимогу безпосереднього керівника на кінці місяця було направлено звіт про виконану роботу. В цей період він також не допускав порушень трудової дисципліни, вчасно приходив та уходив з роботи, не залишав робочого місця без поважної причини.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд скасувати накази відповідача №242-ік від 22 грудня 2017 року та №19-ік від 14 лютого 2018 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Скасовано наказ ПрАТ «Київстар» №242-ік від 22 грудня 2017 року та наказ №19-ік від 14 лютого 2018 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

Стягнуто з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Київстар», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази - службову записку від 27 листопада 2017 року та наказ від 22 грудня 2017 року; оскаржувані позивачем накази містять суть вчинених порушень; суд першої інстанції не врахував, що виконання вказівок керівництва, відповідно до внутрішніх документів відповідача, є обов'язком позивача, які останній систематично не виконував; висновок суду про те, що ненадання звітів про виконання робіт згідно планів не свідчить про їх фактичне невиконання є помилковим; при виборі стягнення відповідач врахував тяжкість вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду; явка до суду позивача 23 листопада 2017 року у якості представника не була обов'язковою; суд першої інстанції розглянув справу не звернувши увагу на те, що позивач заявляв дві самостійні вимоги, за кожну з яких підлягає сплаті 704 грн. 80 коп., проте позивач, звертаючись з позовом сплатив лише 704 грн. 80 коп.; справа розглянута по суті з порушенням правил територіальної підсудності, передбачених ч.1 ст.28 ЦПК України, оскільки місце реєстрації позивача територіально відноситься до Красногвардійського районного суду м.Днпіропетровська, а не до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська; суд не виконав вимоги ч.5 ст.223 ЦПК України та не залишив позовну заяву без розгляду, оскільки позивач не з'являвся в судові засідання без поважних причин.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу ПрАТ «Київстар» залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, як постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п.2 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що даний спір виник з трудових правовідносин, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення та виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду в частині.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач працював в ПрАТ «Київстар» на посаді інженера 1 категорії сектору планування мережі регіонального технічного центру (м.Дніпропетровськ) технічного департаменту Київської філії.

Наказом відповідача №242-ік від 22 грудня 2017 року (а.с.13-14) до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці з 09-00 г. до 15-51 г. 23 листопада 2017 року, неприбуття у відрядження до м.Києва 23 листопада 2017 року та систематичне невиконання посадових обов'язків за період часу з 13 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2017 року та в період з 01 листопада 2017 року по 21 листопада 2017 року.

Наказом №19-ік від 14 лютого 2018 року (а.с. 43) до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за систематичне невиконання посадових обов'язків за період часу з 02 січня 2018 року по 05 січня 2018 року та за період з 09 січня 2018 року по 12 січня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наказу від 22 грудня 2017 року позивача притягнуто до відповідальності за невиконання посадових обов'язків, зокрема, в період з 13 жовтня 2017 року по 27 жовтня 2017 року, тобто з урахуванням періоду, коли останній перебував на лікарняному та не мав можливості виконати покладені на нього завдання згідно з планом роботи на цей період та у визначені в ньому строки з об'єктивних причин; оскаржувані накази не містять посилань на суть вчиненого порушення, в чому конкретно полягало систематичне невиконання посадових обов'язків позивачем та яких саме. В оскаржуваних наказах та документах, які зазначені в якості підстав для їх винесення, не вказано чи потягло невиконання позивачем покладених на нього обов'язків у певні строки якихось негативних наслідків та відповідно не вбачається, що застосоване дисциплінарне стягнення відповідало ступеню тяжкості вчиненого проступку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов'язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов'язків; вина працівника; наявність причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов'язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, саме на роботодавця покладається обов'язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов'язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалюючи рішення про задоволення вимог позивача, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності підстав застосування до позивача роботодавцем дисциплінарних стягнень у вигляді доган, оскільки оскаржувані накази не містять конкретних посилань на суть вчинених порушень.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неправильно оцінено докази до уваги не приймаються, фактично є незгодою з висновками суду та переоцінкою доказів, в той час як оцінка доказів є виключною прерогативою суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута по суті з порушенням правил територіальної підсудності, передбачених ч.1 ст.28 ЦПК України, оскільки місце реєстрації позивача територіально відноситься до Красногвардійського районного суду м.Днпіропетровська, а не до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, колегія суддів до уваги не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв'язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач приймав участь в судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції та мав можливість заявити про непідсудність справи, проте з такою заявою до суду першої інстанції не звертався, відтак підстави для застосування ч.1 ст.378 ЦПК України відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув справу не звернувши увагу на те, що позивач заявляв дві самостійні вимоги, за кожну з яких підлягає сплаті 704 грн.80 коп., проте позивач звертаючись з позовом сплатив лише 704 грн.80 коп. заслуговують на увагу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем дійсно сплачено за звернення з позовом лише 704 грн.80 коп. (а.с.1), в той час як ним заявлено дві немайнові позовні вимоги.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод усі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10 подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про відсутність сплати позивачем судового збору за одну з вимог є обґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судом першої інстанції надано правильну оцінку обставинам й доказам по справі у відповідності до вимог ст.80 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині скасування наказів від 22 грудня 2017 року та від 14 лютого 2017 року постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, проте апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки оскаржуване рішення, з урахуванням результату розгляду справи, підлягає доповненню в частині розподілу судових витрат шляхом стягнення з ПрАТ "Київстар" на користь держави судового збору в розмірі 704 грн.80 коп., в іншій частині залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київстар" задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року доповнити абзацом наступного змісту:

"Стягнути з приватного акціонерного товариства "Київстар" на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп."

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 11 березня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.