ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/875/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.

за участю: позивача ОСОБА_1 , представників учасників справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/22209/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка подана її представником ОСОБА_2 , на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2019 року (суддя Приступа Д.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , про визнання майна особистою приватною власністю.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю.

В обґрунтування позову зазначав, що з 06.10.2001 перебував з відповідачем ОСОБА_4 у шлюбі. Зазначав, що з січня 2015 року вони проживають окремо і спільного господарства не ведуть.

В період шлюбу 15.11.2002 йому було подаровано квартиру АДРЕСА_1 , а 19.08.2005 він продав вказану квартиру за 110595 грн., що було еквівалентно 21900 дол. США.

Вказує, що дізнався про те, що ОСОБА_8 має намір продати павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м. та почав вживати заходів щодо оформлення договору купівлі-продажу. Через декілька тижнів за частину своїх особистих коштів позивачем було придбано павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по вул. П.Мирного (зупинка Кармелюка) в м. Хмельницькому. Також зазначав, що за власні кошти, отримані від продажу квартири, він побудував фундамент, зробив ремонт, закупив торгове обладнання. Павільйон, придбаний за особисті кошти позивача, був оформлений на ОСОБА_4 . На момент вчинення зазначених правочинів відповідач не мала жодних коштів, не працювала, підприємницькою діяльністю не займалась і знаходилась у декретній відпустці. Переоформити тимчасову споруду на ім`я позивача відповідач відмовляється. А тому, посилаючись на необхідність захистити його порушене право, просив визнати за ним право особистої приватної власності на павільйон для роздрібної торгівлі

Протокольною ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.03.2016 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_5

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 16 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на павільйон для роздрібної торгівлі, що розташований по АДРЕСА_2 . Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 487 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказує, що судом не взято до уваги, що позивач просив визнати право особистої власності на майно, яке на момент звернення до суду вже перебувало у власності ОСОБА_5 Вказує також, що позивач не повідомив суд про те, що спірний павільйон для роздрібної торгівлі сторонами спільно було продано ОСОБА_5 06.11.2013 на підставі договору оренди з правом викупу, та сторони кошти за продаж павільйону отримували разом, а частину коштів позивач отримав окремо від відповідача відповідно до поданих ним розписок. На думку заявника, суд першої інстанції не мав жодних законних підстав визнавати за позивачем право особистої власності на правомірно набуте добросовісним набувачем ОСОБА_5 майно.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Позивач та його представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що павільйон для роздрібної торгівлі по АДРЕСА_2 є особистою приватною власністю позивача.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 06.10.2001 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2016 (а.с. 48, 108 т. 2).

Згідно із договором дарування квартири від 15.11.2002, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Бахарєвою Ю.Ф., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подарували ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 9 т.2 ).

19.08.2005 відповідно до договору купівлі-продажу ОСОБА_1 належну йому квартиру АДРЕСА_1 продав ОСОБА_11 за 110 595 грн. (а.с. 34 т. 2).

01.10.2005 між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Новіковою JI.B., відповідно до якого ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_4 купила павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м., за 2000 грн., які продавець отримала до підписання даного договору (а.с. 8 т. 2).

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка, дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Колегія судів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши докази по справі, дійшов правильного висновку щодо придбання спірного павільйону для роздрібної торгівлі за особисті кошти, які отримані позивачем від продажу власного нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , з огляду на те, що вартість проданої квартири по умовах договору від 19.08.2005 року становить 110 595 грн., а вартість павільйону для роздрібної торгівлі за умовами договору від 01.10.2005 - 2 000 грн. (істотна умова зазначеного договору щодо вартості майна не оспорювалась).

Апеляційна скарга не містить посилань на докази, які б спростовували висновок суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 05 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ПП ОСОБА_5 було укладено договір оренди майна з правом викупу магазину з зупинкою «вул. Кармелюка» (а.с. 80-81 т. 2).

З протоколу № 82 рішення постійної комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища від 01.08.2014 встановлено, що суб`єкт господарювання ФОП ОСОБА_4 самовільно збільшила площу тимчасової споруди, яка знаходиться по АДРЕСА_2, для здійснення підприємницької діяльності до 68,8 кв.м., та комісією вирішено зберегти самовільно збільшену площу тимчасової споруди на умовах сплати до міського бюджету коштів пайової участі (а.с. 114 т. 3).

04.03.2015 Управлінням архітектури та містобудування департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради Залеській В.В. було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для впровадження підприємницької діяльності - павільйону, площею 68,8 кв.м. по АДРЕСА_2 (а.с. 94-97 т. 3).

Також, 27.03.2015 між Управлінням торгівлі міської ради та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір № 23 про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди - павільйону під магазин для торгівлі непродовольчими товарами площею 68,8 кв.м. Об`єктом особистого строкового сервітуту визначено територію по АДРЕСА_2, площею 68,8 кв.м. (а.с. 88-91 т. 3).

Таким чином, придбаний 01.10.2005 павільйон для роздрібної торгівлі, загальною площею 34,9 кв.м., було збільшено в площі до 68,8 кв.м. (площа збільшення становить 33,9 кв.м.). При цьому, належних допустимих та достовірних доказів в підтвердження того, що збільшення павільйону відбулося за рахунок особистих коштів лише позивача ОСОБА_1 та його вартість істотно не збільшилась суду надано не було.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані позивачем товарний чек від 16.11.2005, не свідчить про придбання будівельних матеріалів саме ОСОБА_1 , накладні від 13.11.2005 та 17.11.2005 (а.с. 128 т. 3), накладні на а.с. 130 та 132 т. 3 не є належним та допустимим доказом понесення витрат на придбання будівельних матеріалів.

Крім того, встановлено, що 09 жовтня 2015 року між ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 було укладено на Товарній Біржі «Подільська» договір купівлі-продажу рухомого майна, а саме: павільйону, площею 68,8 кв.м., що розташований по АДРЕСА_2 ) (а.с. 70 т. 2). Відповідно, власником спірного рухомого майна на час звернення позивача до суду є ОСОБА_5 (а.с. 70, т. 2)

Проте позивач ОСОБА_1 позовних вимог про визнання права особистої власності на павільйон - магазин для торгівлі, до ОСОБА_5 не заявляв. І з цього приводу є обґрунтованими доводи апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги в розмірі 2259 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка подана її представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5 , про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2259 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Приступа Д.І. Провадження № 22-ц/4820/875/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 5