ПОСТАНОВА

іменем України

28 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/1820/19

провадження № 22-ц/4809/919/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О.А., Черненка В.В.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національний банк України,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за апеляційною скаргою Національного банку України на ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Національного банку України про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову вказала, що 27 травня 2015 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі по тексту - ПАТ «КБ «Хрещатик») було укладено договір банківського вкладу.

Зазначала, що згідно з постановою Правління Національного Банку України від 05 квітня 2016 року №234 ПАТ «КБ «Хрещатик» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповіднодо рішення Правління Національного Банку України від 02 червня 2016 року №46-рш було відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик». Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року було визнано протиправною та скасовано зазначену постанову Національного Банку України від 05 квітня 2016 року №234.

Вказала, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2017 року по справі №826/15685/16 було визнано протиправною бездіяльність Національного банку України щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», невжиття адекватних, негайних та рішучих дій, неприйняття своєчасно рішення про застосування адекватного заходу впливу до ПАТ «КБ «Хрещатик».

Вважала, що саме з вини Національного банку України, їй було своєчасно не повернуто вклад ПАТ «КБ «Хрещатик» та спричинена матеріальна шкода у розмірі 70665 грн. 92 коп., а тому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» має право на захист державою своїх прав як споживача фінансової (банківської) послуги.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року було відкрито провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі Національний банк України просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом правил підсудності. Вважає, що є помилковим висновок про те, що між позивачем та Національним банком України виникли правовідносини, на які поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач є споживачем фінансових послуг, а їх виконавцем є ПАТ «КБ «Хрещатик», а не Національний банк України, а відтак між сторонами відсутній спір з приводу захисту справ споживачів. Посилається також на те, що серед функцій Національного банку України відсутні такі функції як виробництво товарів, продаж товарів, виконання робіт, надання послуг. З урахуванням того, що між ОСОБА_1 та Національним банком України відсутні будь-які цивільно-правові відносини вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що дана справа підсудна Кіровському районному суду міста Кіровограда та відкрив провадження у справі.

Просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції за встановленою підсудністю для вирішення питання про відкриття провадження.

ОСОБА_1 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 рокузалишити без змін, а апеляційну скаргу Національного банку Українибез задоволення. Вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки між сторонами виник спір щодо відшкодування шкоди, заподіяної їй, як споживачу фінансової (банківської) послуги з вини Національного банку України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни про відшкодування майнової шкоди (а.с.31).

Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 3, 107, 109 ЦПК України позивач має право на звернення з даним позовом до Кіровського районного суду міста Кіровограда.

Однак колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Національний банк України є юридичною особою, місцезнаходження якого згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місто Київ, вул. Інститутська, 9, що територіально відноситься до Печерського району міста Києва.

Замедянська Н.М., звертаючись з вказаним позовом до Кіровського районного суду міста Кіровограда, тобто, за зареєстрованим місцем свого проживання, посилалася на те, що на правовідносини, які склалися між нею та Національним банком України, у зв`язку з допущенням останнім протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів, направлених на захист вкладників ПАТ «КБ «Хрещатик» та невжиття адекватних заходів впливу вчиненому ПАТ «КБ «Хрещатик» порушенню, поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позов може бути пред`явлено також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування її, як споживача, або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з ч.5 ст.28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

У випадку, коли пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Відповідно до преамбули до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з п.3 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботу або надає послуги.

Відповідно до п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно з п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів;

Правовий аналіз наведених вище норм закону свідчить про те, що споживачем фінансових послуг за договором депозиту є вкладник, а виконавцем послуг та особою, яка несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, є банк.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк не відповідає за зобов`язаннями інших банків, а інші банки не відповідають за зобов`язаннями Національного банку, крім випадків, коли вони добровільно беруть на себе такі зобов`язання.

Тобто, положення Закону України «Про захист прав споживачів» поширюються на правовідносини, які виникли внаслідок укладення договору банківського вкладу між вкладником та банком.

Позивач для власних побутових потреб особисто не отримувала послуг від Національного банку України, у розумінні п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» вона не є споживачем у спірних правовідносинах, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не користується правом вибору підсудності, передбаченого ч.5 ст.28 ЦПК України.

Зважаючи на те, що відповідач у справі є юридичною особою позов належить пред`являти за його місцезнаходженням, що узгоджується з ч.2 ст.27 ЦПК України, а не за вибором позивача, як помилково вважала ОСОБА_1

Враховуючи викладене вище суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що справа підсудна Кіровському районному суду міста Кіровограда,

Відповідно до ч.1 п.7 ст.374, ст.380 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, якщо таку ухвалу прийнято судом із порушенням правил підсудності.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що оскільки при постановленні ухвали про відкриття провадження було порушено правила підсудності ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про направлення справи на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 367, 368, ч.1 п.7 ст.374, ст. ст. 380, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року скасувати.

Справу направити для розгляду до Печерського районного суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.А. Письменний

В.В. Черненко