ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

справа № 372/3527/17

провадження № 22-ц/824/3637/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Обухівтранс»

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у складі судді Зінченка О.М., повний текст складений 28.12.2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Обухівтранс» про стягнення заробітної плати за роботу під час перерви на відпочинок і харчування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 травня 2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду контролера з технічного стану транспортних засобів з посадовим окладом 2 788 грн. 04 травня 2017 року позивача було звільнено за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Позивач вказував на те, що відповідач не надавав можливостей виконувати умови ст. 66 КЗпП України, відповідно до яких, працівник використовує час перерви на свій розсуд, та під час перерви може відлучатися з роботи. Порушенням ТОВ «Обухівтранс» норм ст. 66 КЗпАП України значно зменшило розмір нарахування заробітної плати.

Крім того, 27 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Обухівтранс» про стягнення заробітної плати за суміщення посад.

Позов обґрунтований тим, що відповідач ТОВ «Обухівтранс» порушив норми ст. 105 КЗпП України, а саме відповідачем нарахування заробітної плати за суміщення посад не проводилось, що зменшило розмір середньоденної заробітної плати для розрахунку відпускних, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги при звільненні, компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року поданіОСОБА_1 позови об`єднано в одне провадження.

Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 6 346,02 грн. - заробітну плату за роботу в години відпочинку з 21 травня 2015 року по 04 травня 2017 року, 207,36 грн. - донарахованої суми відпускних, 219,19 грн. - донараховану суму компенсації за невикористану відпустку, 874,62 грн. - доплати до вихідної допомоги за рахунок заробітної плати в години відпочинку, 13,56 грн. день доплати до середнього заробітку за час затримки розрахунку з 04 травня 2017 року по день фактичного розрахунку за рахунок заробітної плати в години відпочинку, 1 628,95 грн. - основної заробітної плати період роботи з травня 2015 року по травень 2017 року, 1 571,33 грн. - індексації заробітної плати за роботу в обідню перерву, 9 348,21 грн. - індексації з доплати за суміщення посад, 9 392,67 грн. індексації з доплати за надурочні години. Крім того, заявою про уточнення позовних вимог від 14 грудня 2018 року просив стягнути з підприємства уточнену суму індексації доходів в розмірі 18 042,03 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення у відповідній частині.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом проігноровані його доводи щодо зміни відповідачем в односторонньому порядку підстави для звільнення, що позбавило його підстав для належного розрахунку відповідно до статті 44 КЗпП України.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ТОВ «Обухівтранс» не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 21 травня 2015 року по 04 травня 2017 року ОСОБА_1 працював у ТОВ «Обухівтранс» на посаді контролера з технічного стану транспортних засобів та за сумісництвом охоронником.

04 травня 2017 року позивач звернувся до ТОВ «Обухівтранс» із заявою, в якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України із проведенням повного розрахунку (а.с. 46 т. 1).

04 травня 2017 року ТОВ «Обухівтранс» припинило трудові відносини з ОСОБА_1 на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 14 т. 1).

Згідно копії довідки ТОВ «Обухівтранс» № 187 від 18 серпня 2017 року, ОСОБА_1 був прийнятий у ТОВ «Обухівтранс» 21 травня 2015 року на посаду контролера з технічного стану транспортних засобів з окладом 2210,00 грн. та з доплатою за сумісництво охоронника у розмірі 578,00 грн., згідно діючого на той час штатного розкладу. В послідуючому, згідно змін до штатного розкладу від 01 січня 2015 року оклад був змінений на 2260,00 грн. з доплатою за сумісництво охоронника в в розмірі 578,00 грн. Згідно штатного розкладу на 01 січня 2016 року посадовий оклад контролера з технічного стану транспортних засобів був змінений на 2610,00 грн. з доплатою за сумісництво охоронника у розмірі 670,00 грн., а згідно штатного розкладу на 01 січня 2017 року посадовий оклад контролера з технічного стану транспортних засобів був змінений на 2870,00 грн. з доплатою за сумісництво охоронника у розмірі 735,00 грн. (а.с. 13 т. 1).

З копії листа ТОВ «Обухівтранс» № 274 від 09 листопада 2017 року вбачається, що в день звільнення, згідно вимог ст. 47 КЗпП України, позивачу було видано належно оформлену трудову книжку і проведено розрахунок (а.с. 172 т. 2).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 66 цього Кодексу працівникам надається перерва для відпочинку і харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва не включається в робочий час. Час початку і закінчення перерви встановлюється правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У відповідності зі ст. 61 КЗпП України на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, а також в окремих виробництвах, цехах, дільницях, відділеннях і на деяких видах робіт, де за умовами виробництва (роботи) не може бути додержана встановлена для даної категорії працівників щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, допускається за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації запровадження підсумованого обліку робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Відповідно до ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, проводиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розмір доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюється на умовах, передбачених у колективному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, при прийомі на роботу позивач був особисто ознайомлений з колективним договором, умовами праці та Правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 12 т. 1).

Відповідно до п. 5.1, 5.2 Договору тривалість робочого часу працівників підприємства складає 40 годин на тиждень. Встановлено режим, який зобов`язуються виконувати всі працівники: початок роботи - 08:00 год., закінчення роботи - 17:00 год., у п`ятницю з 08:00 год. до 15:45 год., перерва для відпочинку з 12:00 год. до 12:45 год., вихідні дні - субота і неділя.

Відповідно до п. 3.7. Договору, власник встановлює своїм працівникам доплату до заробітної плати за суміщення посад - у розмірі до 50% посадового окладу за основною роботою з використанням на цю мету до 100% посадового окладу відсутнього працівника; виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у зв`язку із хворобою в розмірі 75% посадового окладу за основною роботою з використанням на цю мету до 100% посадового окладу відсутнього працівника; робота у святкові, не робочі та вихідні дні може компенсуватися за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.

Згідно табелів обліку використання робочого часу, розрахункових листків, вбачається, що позивач за період з 21 травня 2015 року по 04 травня 2017 року, отримував заробітну плату відповідно відпрацьованого часу згідно табелів обліку використаного робочого часу (а.с.18-75 т. 1).

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що не мав змоги відлічитися з робочого місця, тому працював під час перерви.

У той же час, позивачем не надано до суду доказів того, що він не погоджувався з табелями обліку використання робочого часу, розрахунковими листками, не оскаржував їх, та доказів на спростування їх не надав.

Таким чином, на думку судової колегії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовую свій позов.

Розрахунки, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не можуть бути визнані належними та допустимими в розумінні статей 77, 78 ЦПК України і не можуть бути взяті до уваги.

Посилання в апеляційній скарзі на те що суд першої інстанції не звернув уваги, що сумісництво та суміщення посад це різні поняття, на думку судової колегії, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки те, що позивач фактично працював за суміщенням посад, а не за сумісництвом не впливає на зміну розміру заробітної плати, адже як вбачається з матеріалів справи, фактично позивачу виплачувалась надбавка за суміщення посади контролера з технічного стану транспортних засобів з посадою охоронника.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які були дослідженні судом першої інстанції та не спростовують правильних висновків суду викладених в оскаржуваному рішенні, і повторного перегляду не потребують, оскільки є необґрунтованими та матеріалами справи не підтверджуються.

Інших доводів для підтвердження заявлених позовних вимог апеляційна скарга в собі не містить.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також просить скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року про відмову у призначенні судової бухгалтерської експертизи та прийняти законне рішення.

Однак, враховуючи, що для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у даній справі, немає необхідності призначати у справі судову бухгалтерську експертизу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку відмовивши позивачу у задоволенні даного клопотання.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач просить винести окремі ухвали на адресу: Державної служби з питань праці; Екологічної інспекції Міністерства екології і природних ресурсів; Державної податкової служби; Уповноваженого Верховної ради з прав людини; прокурора Обухівського відділення Києво-Святошинської прокуратури.

Відповідно до ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для постановлення окремих ухвал, передбачених ст. ст. 262, 385 ЦПК України, оскільки доводи, якими позивач ОСОБА_1 мотивує заявлене клопотання, є необґрунтованими та безпідставними, не підтверджені належними і допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях та власному тлумаченні останнього.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: