КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/376/19 Головуючий у суді І інстанції Галаган В.І.
Провадження № 22-ц/824/7009/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому просив стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) на його користь різницю між уже виплаченою страховою сумою та фактично понесеними витратами на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, що становить 42 287,61 грн, та понесені витрати по сплаті судового збору, що становлять 704,80 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.05.2017 року в м. Чернівці по вул. Калинівській, 23 мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «КІА Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.03.2018 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої було додано звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 69/60.12.17 від 24.12.2017 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу, складає 97 609,36 грн. 31.05.2018 року МТСБУ було замовлено власну оцінку матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу, належного позивачу, за наслідками чого було складено звіт № 26/06/18 від 7.06.2018 року, відповідно до якого розмір збитку становить 49 825,39 грн. На підставі даного звіту № 26/06/18 від 7.06.2018 року відповідачем було сплачено на користь позивача вартість матеріального збитку в розмірі 49 825,39 грн. Разом з тим, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становила 92 113,00 грн, що підтверджено копією акту про надання послуг № СФК44 від 11.09.2018 року та копією рахунку про оплату № СФК45 від 11.09.2018 року, тому в порядку дотримання положення статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем має бути сплачено суму страхового відшкодування у розмірі фактичних витрат, понесених позивачем, що пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з вирахуванням вже сплаченої суми коштів в розмірі 42 287,61 грн, які не є предметом позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 1 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зменшуватись на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому винною особою сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Не погоджуючись з цим судовим рішенням, позивач, через свого представника - адвоката Шаповалова А.М., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що огляд пошкодженого транспортного засобу позивача відбувся з порушенням строків, передбачених пунктом 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак суд не надав належної уваги даному факту. При цьому наявні значні розбіжності між звітом про оцінку вартості ремонту наданим до МТСБУ позивачем та звітом, який був зроблений на замовлення відповідача, що свідчить про спробу занизити ринкову вартість автомобіля задля зменшення розміру збитку, який підлягає виплаті. У позові ставилося питання відшкодування не різниці сум між звітами, а відшкодувати саме різницю між фактично виплаченими коштами та коштами витраченими позивачем на відновлювальний ремонт автомобіля.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Патрик Г.Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Відзив обґрунтовано тим, що позивач приховав від МТСБУ факт того, що він також був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди 23.05.2017 року, що призвело до збільшення розміру регламентної виплати. Посилання на те, що МТСБУ порушило строк огляду пошкодженого транспортного засобу на один день не було підставою визнавати звіт № 26/06/18 від 7.06.2018 рокуненалежним доказом у справі. Крім того, на результати визначеного розміру страхового відшкодування це не вплинуло, зауважень з боку позивача не викликало, а в повідомленні сам позивач не зазначив місце знаходження його автомобіля, у зв`язку з чим дата огляду пошкоджень узгоджувалася додатково. Представник відповідача вважає, що наданий позивачем звіт № 69/60.12.17 від 24.12.2017 року не може бути прийнятий судом до уваги, адже оцінювачем здійснено розрахунок вартості матеріального збитку без огляду транспортного засобу та застосування коефіцієнту його фізичного зносу.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з тим, що позивач просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи згідно ухвали суду від 23 квітня 2019 року здійснено у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23.05.2017 року о 14:17 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-21011, державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Калинівській, 23 в м. Чернівці, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної дистанції та не вжив заходів у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «КІА Sportage», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1

На момент ДТПОСОБА_2 поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав.

Постановою Садгірського районного суду м. Чернівці від 27.03.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статетю 124 КУпАП та провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито за статтею 38 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

За даними звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 69/60.12.17, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_3 24.12.2017 року на замовлення ОСОБА_1 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «КІА Sportage», державний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 97 609,36 грн. Дані про виклик представника МТСБУ при огляді оцінювачем транспортного засобу у звіті відсутні.

Встановлено, що 27.04.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення йому відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталась 23.05.2017 року.

В подальшому, а саме 16.05.2018 року ОСОБА_1 надіслав до МТСБУ листа з письмовим повідомленням про ДТПвід 23.05.2017 року відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

7.06.2018 року на замовлення МТСБУ оцінювачем ФОП ОСОБА_4 . складено звіт № 26/06/18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «КІА Sportage», державний номер НОМЕР_1 , з урахуванням фізичного зносу складників КТЗ та без урахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становить 49 825,39 грн. Згідно змісту даного звіту ОСОБА_1 із звітом ознайомлений, пошкодження вказано вірно, про що міститься підпис останнього.

Листом № 3.1-05 /24288 від 26.07.2018 року відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про виплату йому відшкодування шкоди в розмірі 49 825,39 грн і в цей же день грошові кошти було перераховано на рахунок позивача.

Згідно із акту надання послуг № СФК44 від 11.09.2018 року та рахунку на оплату № СФК45 від 11.09.2018 року, складених ФОП ОСОБА_5 , витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу ОСОБА_1 , складають 92 113,00 грн.

Відповідно до положень статті 982 ЦК України, істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Оскільки правовідносини, що виникли між позивачем та МТСБУ не є деліктними, тому Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) має пріоритет над іншими нормативно правовими актами і розмір страхового відшкодування визначається на підставі цього Закону.

У пункті 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV встановлено, що шкода, заподіяна в результаті ДТПмайну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Таким чином, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону № 1961-ІV передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктом 34.3 статті 34 Закону № 1961-ІV якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

З матеріалів справи убачається, що отримавши 16.05.2018 року повідомлення про настання страхового випадку, МТСБУ протягом 11 робочих днів (прострочивши на 1 день) 31.05.2018 року було подано заяву на проведення огляду пошкодженого транспортного засобу та встановлення розміру збитків, за наслідками чого було складено звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту № 26/06/18 від 7.06.2018 року, з яким позивач ознайомився та погодився з переліком пошкоджень, зазначених експертом, підписавши акт огляду транспортного засобу.

Посилання позивача на те, що МТСБУ порушило строк огляду пошкодженого транспортного засобу на один день не є підставою визнавати звіт № 26/06/18 від 7.06.2018 року неналежним доказом, оскільки на результати визначеного розміру страхового відшкодування це не вплинуло, зауважень з боку позивача не викликало, а в повідомленні сам позивач не зазначив місце знаходження його автомобіля, у зв`язку з чим дата огляду пошкоджень узгоджувалася сторонами додатково.

Позивачу, як того вимагає Закон № 1961-ІV, було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 49 825,39 грн., який хоча і не перевищує ліміту відповідальності, проте визначено відповідно до зазначеного Закону.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, він має право вимоги до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. (висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 333/1050/15-ц).

Крім того, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, що передбачено пунктом 36.2 статті 36 Закон № 1961-ІV.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що розмір шкоди, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та зменшуватись на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди потерпілому винною особою сплачується різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Суд з правомірною критичністю оцінив наданий позивачем звіт № 69/60.12.17 від 24.12.2017 року, оскільки таку оцінку було замовлено позивачем до його звернення із повідомленням про ДТП, тобто поза межами строку та порядку, встановленого статтями 34, 41 Закону № 1961-ІV, при тому що даний звіт не містить даних присутності представника МТСБУ при огляді транспортного засобу або доказів повідомлення відповідача про дату проведення такої оцінки, що є порушенням його права на здійснення контролю при проведенні огляду і оцінки транспортного засобу, надання зауважень у разі їх наявності та права на урахування цього висновку при прийнятті рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Колегія суддів також зауважує, що такий звіт не може бути підставою для перегляду розміру страхового відшкодування, оскільки розмір завданого позивачу матеріального збитку (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та податку на додану вартість,) встановлений страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Окрім того, під час розгляду справи клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявлялося, а позивач надав суду докази того, що ним було виконано відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля саме на суму 92 113,00 грн.

Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, на підставі норм законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з МТСБУ на користь позивача різниці між вже виплаченою відповідачем сумою відшкодування та фактично понесеними витратами на відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу, оскільки відповідач виплатив на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону № 1961-IV, а саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, відтак у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. (частини 1, 3 статті 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 4 статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 1 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Д.О. Таргоній