ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року м. Чернівці

Справа № 724/215/18

Провадження №22-ц/822/209/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.,

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Дніпро» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, головуючий у І-й інстанції Єфтеньєв О.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» у лютому 2018 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 15 серпня 2008 року між ЗАК КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №150808-EUR, відповідно до якого відповідачу надано споживчий кредит в сумі 106 500 євро на наступні цілі: оплата по договору про участь у фонді фінансування будівництва № 139-98/ФФБ1 від 07 серпня 2008 року, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати, повернути кредит у сумі 106 500 євро, оплатити відсотки за користування кредитом.

Зазначало, що станом на 05 лютого 2018 року у звязку із неналежним виконанням зобовязань за кредитним договором за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем у розмірі 2 027 053,28 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 41 586 євро, що станом на 05 лютого 2018 року згідно з офіційним курсом гривні НБУ до національних валют становить 1 448 723,79 грн; заборгованість за відсотками 14 231,74 євро, що станом на 05 лютого 2018 року згідно з офіційним курсом гривні НБУ до національних валют становить 495 785,63 грн; пені за несплаченими відсотками 82 543,86 грн.

Просило стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №150808-EUR від 15 серпня 2008 року в сумі 14 231,74 євро та пені за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків в сумі 82 543,86 грн, та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2018 року позов ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 ДНІПРО» заборгованість по відсоткам за кредитним договором №150808-EUR від 15 серпня 2008 року за період з 05 лютого 2015 року по 05 лютого 2018 року в сумі 14 231 євро 74 центи та пені за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків в сумі 82 543,86 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На зазначене рішення представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у даній справі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, не зясовано всі факти, що входять до предмету доказування, не встановлено у повному обсязі чи доведені вони належними й допустимими доказами. Також не було враховано строки позовної давності.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 01 лютого 2010 року було стягнуто всю заборгованість за вищезазначеним кредитом, тобто несплачену частку кредиту, пеню та відсотки, оскільки після стягнення цих коштів фактично в односторонньому порядку банк розірвав кредитний договір. Крім того, графік погашення заборгованості та розрахунки заборгованості за кредитом, відсотками та пені, які долучені до позову, втрачають свою юридичну силу та актуальність, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняються після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі предявлення до позичальника вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, керуючись статтями 525, 526, 599, 611 ЦК України, виходив із того, що умови кредитного договору відповідачем були порушені, рішення суду не виконано, у звязку з чим позивач має право вимагати сплати процентів і пені за час прострочення виконання судового рішення, оскільки наявність такого рішення не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, суд дійшов його внаслідок неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення процесуального права, що згідно з п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого з усіма правами та обовязками є ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро», та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №150808-EUR від 15 серпня 2008 року, відповідно до якого відповідачу надано споживчий кредит в сумі 106 500 євро на наступні цілі: оплата по договору про участь у фонді фінансування будівництва № 139-98/ФФБ1 від 07 серпня 2008 року.

Згідно з рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2010 року у справі № 2-2102/10 позов ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» заборгованість по кредитному договору №150808-EUR від 15 серпня 2008 року в сумі 1 239 866,52 грн.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. ОСОБА_4. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У правовому висновку ОСОБА_5 Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18), зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з шістдесятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

У такому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

При цьому, ОСОБА_5 Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15 та аналогічних висновків, викладених у постановах № 6-1252цс16 від 21 вересня 2016 року, № 6-1047цс16 від 06 липня 2016 року.

З огляду на викладене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Посилання Банку на те, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, до повного виконання відповідачем зобов'язань, не ґрунтуються на вимогах закону і суперечить правовому висновку, викладеному ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 13 012, 35 грн.

Отже, з ПАТ «ОСОБА_4 Дніпро» на користь ОСОБА_3 слід стягнути 13 012, 35 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 квітня 2018 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Дніпро» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОСОБА_4 Дніпро» на користь ОСОБА_3 13 012 (тринадцять тисяч дванадцять) гривень 35 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 15 березня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.Ю. Половінкіна

ОСОБА_6