П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 1715/22126/12

Провадження № 22-ц/4815/1111/19

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Ковальов І.М.

Ухвалу суду першої інстанції

проголошено 05.07.2019 о 10 год. 02 хв.

у м. Рівне Рівненської області

Повний текст ухвали складено: не зазначено.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

заявник (відповідач): ОСОБА_1 ;

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк";

відповідачі: ОСОБА_2 ;

ОСОБА_3 ;

ОСОБА_4 ;

представники учасників справи:

заявника (відповідача) адвокат Сиськова Оксана Леонідівна;

позивача ОСОБА_5 ;

за участі (в апеляційному суді): учасники справи та їх представники не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Рівненського міського суду від 12 березня 2014 року у справі № 1715/22126/12 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (далі АТ КБ "Приватбанк" або банк) до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на заставлене майно.

Цим рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROHPGA00000187 від 15.05.2007 у розмірі 58 897, 31 доларів США, що за курсом 7, 99 гривень відповідно до службового розпорядження Національного банку України станом на 21 листопада 2012 року складає 470 766, 20 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 лютого 2005 року Вищим професійним училищем №1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" в книзі №209 за №244-61254), а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 59, 90 м2, житловою площею 33, 70 м2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №КЩРЗПФ00000187 від 15.05.2007) АТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з проведенням дії щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 189 375, 00 гривень (за іпотечною вартістю відповідно до пункту 33.4 договору іпотеки квартири).

Виселено відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Дане рішення суду перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, а саме у Рівненському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Вважає, що на момент ухвалення зазначеного рішення існували не відомі для заявника обставини і факти, які могли спростувати покладені в основу судового рішення та істотно вплинули би на висновки суду при його ухваленні таким чином, що якби він з ними тоді був би обізнаний, то зміст рішення суду був би іншим.

Так, в суд уперше банк звернувся з позовом до відповідачів про звернення стягнення на забезпечене майно ще до 25 вересня 2009 року, про що свідчить зміст ухвали Рівненського міського суду від 19 листопада 2009 року, якою залишено без розгляду дану позовну заяву. Тобто позивач уже реалізував своє право на дострокове звернення стягнення усієї заборгованості за кредитом через звернення з відповідним позовом.

Між тим, АТ КБ "Приватбанк" приховав зазначений факт від суду, що вказує про припинення кредитного договору, з огляду на що залишився обов`язок повернути заборгованість на день пред`явлення вимоги без нарахування і стягнення процентів та неустойки після звернення до суду.

Разом з тим, з припиненням дії кредитного договору розпочався перебіг позовної давності. З урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, вважає, що позовна давність закінчилася і відповідно до ст.ст. 261, 266 і 267 ЦК України і тому в позові слід відмовити.

Оскільки ці обставини було з`ясовано лише 14 січня 2019 року при ознайомленні з матеріалами цивільної справи №2-4673/09 та отриманням 19 січня 2019 року копії ухвали суду, тому передбачений п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України строк для подання заяви спливає 13 лютого 2019 року. Тобто звернення до суду з заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами здійснено в межах процесуального строку.

З наведених міркувань просив задовольнити заяву, скасувати рішення суду першої інстанції та, застосувавши наслідки пропуску позивачем позовної давності, ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Ухвалою Рівненського міського суду від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення Рівненського міського суду від 12 березня 2014 року.

У поданій апеляційній скарзі заявник вважав оскаржувану ухвалу незаконною і необґрунтованою, що фактично полягає у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про повторне звернення банку до суду і залишення без уваги через приховування позивачем тієї обставини, що він пред`явлення відповідний позов ще до 25 вересня 2009 року. Тобто АТ КБ "Приватбанк" самостійно змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом і сплати неустойки. При цьому з моменту звернення до суду кредитний договір припинив свою дію, тоді як у позичальника залишився лише обов`язок повернути банку борг в межах позовної давності на день пред`явлення вимоги, а позивач утратив своє право на нарахування і стягнення процентів, неустойки тощо, передбачених кредитним договором.

Тому вважав, що судом не встановлено юридичних фактів (обставин), які існували на момент ухвалення судом свого рішення і доказу ухвали цього суду від 19 листопада 2009 року, що мали істотне значення для правильного вирішення спірних відносин. Отже розмір заборгованості є помилковим та значно більшим, ніж він був би з урахуванням вказаних обставин.

На його переконання, це також вплинуло би на наслідки розгляду справи, адже АТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до тих самих відповідачів, з тих самих підстав і з тим самим предметом позову після 25 вересня 2012 року, тобто через понад три роки після попереднього пред`явлення позову. Зважаючи на викладені обставини, в задоволенні позову банку слід було би відмовити за спливом позовної давності.

Таким чином, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наведено ті ж самі обставини, норми права та вимоги, що і в заяві про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

З урахуванням зазначеного просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову про задоволення його заяви, скасування рішення Рівненського міського суду від 12 березня 2014 року та відмову АТ КБ "Приватбанк" у задоволенні вимог до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо звернення стягнення на заставлене майно.

У поданому відзиві АТ КБ "Приватбанк", вважаючи оскаржуване судове рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому покликався на відсутність фактів, які свідчили би про існування нововиявлених обставин, оскільки про розгляд справи за позовом банку до ОСОБА_3 та інших заявнику було відомо на момент постановлення судом своєї ухвали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив з необґрунтованості і недоведеності заяви, оскільки заявник не надав доказів про наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли би бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З наведених мотивів обґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Як правильно з`ясовано судом, рішенням Рівненського міського суду від 12 березня 2014 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROHPGA00000187 від 15.05.2007 у розмірі 58 897, 31 доларів США, що за курсом 7, 99 гривень відповідно до службового розпорядження Національного банку України станом на 21 листопада 2012 року склало 470 766, 20 гривень, звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 10 лютого 2005 року Вищим професійним училищем №1, зареєстрованого в Комунальному підприємстві "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" в книзі №209 за №244-61254), а саме двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 59, 90 м2, житловою площею 33, 70 м2, шляхом продажу даного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №КЩРЗПФ00000187 від 15.05.2007) АТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, з проведенням дії щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 189 375, 00 гривень (за іпотечною вартістю відповідно до пункту 33.4 договору іпотеки квартири).

Виселено відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Виконавчий лист, що виданий на примусове виконання зазначеного рішення суду, звернуто до стягнення і він знаходиться у провадженні Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду в зв`язку з нововиявленими обставинами, про що виклав відповідні обґрунтування, які наведені в описовій частині постанови апеляційного суду.

Між тим, повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні процесуального питання до застосування не підлягають норми права, на застосуванні яких наполягав заявник, суд попередньої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , відповідні мотиви про що відобразив в оскаржуваній ухвалі.

Згідно із ч. 1, пунктом 1 ч. 2, ч.ч. 4-5 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за новивиявленими обставинами:

1.)переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2.)докази, які не оцінювалися судом, стосовно тих обставин, що були встановлені судом.

При перегляді судового рішення за новивиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

З роз`яснень, даних пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ абз. першому-другому п. 3 постанови №4 від 30.03.2012 "Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами", вбачається, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України 2004 року (аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 423 ЦПК України в редакції 2017 року), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обв`язки осіб, які беруть участь у справі.

Натомість суд першої інстанції вирішував справу у межах, визначених принципом диспозитивності цивільного судочинства, і в власної ініціативи був не вправі виходити за межі доводів та вимог позовної заяви. Поготів, матеріали справи фактичних даних про те, що АТ КБ "Приватбанк" раніше вже зверталося з таким самим позовом, не містили.

Крім того, є необґрунтованими і аргументи заявника про застосування до спірних відносин наслідків спливу позовної давності, адже відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки наведені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні процесуального закону, тому судом попередньої інстанції правильно відмовлено в задоволенні його заяви.

Не заслуговують на увагу і твердження автора апеляційної скарги про помилковість незастосування норм матеріального права. Так, зазначене спростовується правильністю висновків суду щодо їх застосування.

Колегія суддів не згодна з посиланнями заявника на недодержання норм процесуального права, виходячи з такого.

Згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, чіткий і вичерпний перелік випадків, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового, наведено у ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Між тим, будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів, що спонукали би до хибного розв`язання спірних правовідносин, чи інших обставин, що є обов`язковим мотивом для унеможливлення законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали, ОСОБА_1 зазначено не було, матеріали справи не містять, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Решта доводів апеляційної скарги є необґрунтованими і з ними також погодитися неможливо.

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при її ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків