Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 401/3136/16-ц

провадження № 61-26999св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня

2017 року у складі судді Баранець А. М. та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Гайсюка О. В., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 16 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 11 400,00 доларів США у порядку та на умовах зазначених у договорі.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між

АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 16 серпня 2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 30,4 кв. м, житловою - 17,1 кв. м. Ринкова вартість предмета іпотеки, згідно із звітом незалежного оцінювача, становить 77 094,00 грн.

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань щодо повернення кредиту ОСОБА_1 станом на 15 вересня 2016 року має заборгованість перед

ПАТ «УкрСиббанк», яка складається із: 9 153,59 доларів США - заборгованість за кредитом, 5 905,07 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 44 556,12 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 52 173,61 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 07 серпня 2012 року у справі № 1121/2006/12 задоволено позов

ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі

9 738,29 доларів США та судовий збір 921,00 грн. Рішення набрало законної сили

18 серпня 2012 року.

Уточнивши позовні вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» остаточно просило звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки для задоволення своїх вимог, що виникли з договору про надання споживчого кредиту, а також встановити спосіб реалізації нерухомого майна - предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки 77 094,00 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 11 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач пропустив строк звернення до суду, про застосування якого заявлено представником відповідача.

Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» відхилено. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня

2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про пропуск позовної давності, внаслідок чого безпідставно застосували до спірних правовідносин статтю 267 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, оскільки сплив позовної давності щодо частини платежів свідчить про те, що погашення таких платежів у примусовому порядку за рахунок майна, що є предметом іпотеки не допускається, адже за такими платежами сплив строк позовної давності, проте звернення стягнення на майно для погашення у примусовому порядку платежів, строк сплати яких знаходиться у межах позовної давності є правом ПАТ «УкрСиббанк».

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 16 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 11 400,00 доларів США у порядку та на умовах зазначених у договорі.

Пунктом 11.1 договору про надання споживчого кредиту від 16 серпня 2007 року

№ 0 передбачено, що відповідно до статей 526, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у пунктах 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 7.4, 9.2, 9.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. При цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між

АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 16 серпня 2007 року укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку передано однокімнатну квартиру

АДРЕСА_1 загальною площею 30,4 кв. м, житловою - 17,1 кв. м. Ринкова вартість предмету іпотеки, згідно з звітом незалежного оцінювача, становить

77 094,00 грн.

28 жовтня 2010 року банк направив повідомлення-вимогу № 1696 та повідомив ОСОБА_1 , що на 31 день з дати одержання цього повідомлення термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов`язковою до повернення у повному обсязі. Зазначене повідомлення отримано ОСОБА_1 25 листопада 2010 року.

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 07 серпня 2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно на користь

ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16 серпня 2007 року № 0 у сумі

9 738,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 06 серпня 2012 року становить 77 838,17 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Рішення набрало законної сили 18 серпня 2012 року.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За правилом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що 28 жовтня 2010 року банк направив досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, якою вимагав протягом 30 днів із моменту направлення повідомлення виконати зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, та зазначив, що на 31 календарний день з дати одержання цього повідомлення термін повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов`язковою до повернення у повному обсязі, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки кредитор такими діями змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому відлік строку звернення до суду розпочався

із 28 грудня 2010 року. При цьому пред`явлення у травні 2012 року банком позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості переривало строк позовної давності, і його відлік почався заново. Із цим позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся лише 28 вересня 2016 року, тобто після спливу трирічного строку, що і стало підставою для відмови у позові з підстав пропуску позовної давності, про застосування якої заявила сторона відповідача.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли передчасного висновку про пропуск строку позовної давності, внаслідок чого безпідставно застосували до спірних правовідносин статтю 267 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, оскільки сплив позовної давності щодо частини платежів свідчить про те, що погашення таких платежів у примусовому порядку за рахунок майна, що є предметом іпотеки не допускається, адже за такими платежами сплив строк позовної давності, проте звернення стягнення на майно для погашення у примусовому порядку платежів, строк сплати яких знаходиться у межах позовної давності є правом ПАТ «УкрСиббанк», не заслуговують на увагу, оскільки банк, направивши досудову вимогу про дострокове повернення кредиту змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, отже, і перебіг позовної давності розпочався із дати дострокового повернення кредиту, за межами цього строку нараховувати будь-які щомісячні платежі за кредитом банк не вправі нараховувати.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушені норми матеріального та процесуального права, тому суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення залишенню без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 вересня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик