Справа 688/1115/19
№ 2/688/473/19
Рішення

Іменем України

21 травня 2019 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Березюк Н.П.,

за участі секретарів судових засідань Березюк Н.А., Грицак Г.О.,

представника позивача адвоката Спеціального С.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив :

21 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 01 березня 2013 року він надав у борг відповідачу грошові кошти у сумі 3000 доларів США, які останній зобов`язався повернути після продажу належного йому нерухомого майна, яке дісталося йому у спадок. За попередньою домовленістю ОСОБА_2 обіцяв повертати борг частинами в національній валюті або в доларах США, а також зобов`язався повернути борг не пізніше 01 січня 2018 року. Станом на 01 лютого 2018 року відповідач повернув лише частину боргу в розмірі 1500 доларів США, а решту боргу в розмірі 1500 доларів США відповідач пообіцяв повернути в строк до 01 березня 2019 року, про що написав відповідну розписку. Станом на день закінчення строку дії боргової розписки 01 березня 2019 року відповідач повернув йому борг у сумі 10 410 грн. 20 к., що еквівалентно 389,858 доларів США. Таким чином, сума неповернутих грошових коштів, згідно зобов`язання складає 1110,14 доларів США, що в перерахунку до офіційного курсу Національного банку України на дату подання позовної заяви становить 30 147 грн. 60 к. Відповідач в добровільному порядку відмовляється повернути залишок боргу, мотивуючи тим, що у нього відсутні кошти та він не спроможний повернути борг у повному обсязі. Просив стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 30 147 грн. 60 к., витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., а також сплачений ним судовий збір в розмірі 768 грн. 40 к.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18 квітня 2019 року.

18 квітня 2019 року по справі оголошено перерву до 07 травня 2019 року.

07 травня 2019 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, у зв`язку з невірним зазначенням даних відповідача по батькові « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_2 »

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав, що дійсно позичив у позивача 01 березня 2013 року гроші в сумі 3000 доларів США. Повернув кошти позивачу у сумі 2000 доларів США ще у вересні 2013 року, в подальшому щомісячно перераховував кошти на карту в сумі по 150 доларів США, а в лютому перерахував 100 доларів США, а ще 500 доларів США віддав сину ОСОБА_1 , з яким перебував на заробітках у Польщі. Однак після повернення всієї суми боргу позивач вимагав від нього кошти та погрожував йому та його сім`ї, у зв`язку з чим змушений був написати розписку. Через погрози ОСОБА_1 звернувся у прокуратуру. Вважає, що боргових зобов`язань перед позивачем не має, оскільки повернув суму боргу в повному обсязі.

Вислухавши сторони та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору позики, за яким 01 березня 2013 року ОСОБА_2 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 01 січня 2018 року, що відповідачем визнано в судовому засіданні, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 повернув частину боргу в сумі 1500 доларів США, а 01 лютого 2018 року надав позивачу ОСОБА_1 розписку, за якою зобов`язався повернути до 01 березня 2019 року борг у розмірі 1500 доларів США, частинами по 1000 грн. у період з 10 до 15 числа щомісяця.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору, всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргову розписку про повернення боргу, суд приходить до висновку, що вказаний документ, виданий боржником ( ОСОБА_2 ) кредитору ( ОСОБА_1 ) за договором позики на підтвердження укладення договору, його умов, строку та порядку повернення коштів, а також, засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Станом на 01 березня 2019 року відповідач ОСОБА_2 повернув позивачу ОСОБА_1 частину боргу на загальну суму 10 410 грн. 20 к., що відповідно до офіційного курсу Національного банку України за період з лютого 2018 року по лютий 2019 року еквівалентно 389,858 доларів США.

Факт перерахування відповідачем коштів в сумі 10 410 грн. 20 к., підтверджується даними операційної історії Ощадбанку про поповнення карткового рахунку позивача ОСОБА_1 через ATM Note Aceptance BRANCH 10022-0116 Shepetivka UKRAINE, - 14 лютого 2018 року, 15 березня 2018 року, 18 квітня 2018 року по 995 грн. 0 к. щомісяця; 15 травня 2018 року, 18 травня 2018 року по 497 грн. 50 к. щомісяця; 19 червня 2018 року на 500 грн., 03 липня 2018 року - на 507 грн. 45 к.; 31 липня 2018 року, 09 серпня 2018 року по 995 грн. 00 к. щомісяця; 17 вересня 2018 року, 08 листопада 2018 року по 497 грн. 50 к. щомісяця, 28 листопада 2018 року - на 1393 грн. 00 к., 11 лютого 2019 року - на 1044 грн. 75 к., а всього на 10 410 грн. 20 к. та підтверджено в судовому засіданні поясненнями сторін, в т.ч. визнано відповідачем.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Позичальник свої зобов`язання, у встановлений договором строк, не виконав, борг в повному обсязі не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал договору позики (боргової розписки), наданий представником позивача в судовому засіданні.

Таким чином, розмір неповернутих коштів відповідно до боргового зобов`язання становить 1500 - 389,85= 1110,142 доларів США, що еквівалентно 30 147 грн. 60 к.

Твердження відповідача про складання ним боргової розписки під психологічним тиском та погрозами не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, ОСОБА_2 19 лютого 2019 року звернувся до Шепетівської місцевої прокуратури із заявою щодо протиправних дій ОСОБА_1 який примусив написати його розписку про отримання в борг 1500 доларів США, крім того погрожував йому та членам сім`ї. Заява зареєстрована за №2232 19 лютого 2019 року, тоді ж направлена начальнику Шепетівського ВП ГУ НП в Хмельницькій області для розгляду.

За результатами проведеної Шепетівським ВП ГУ НП в Хмельницькій області перевірки по даному факту 02 березня 2019 року прийнято висновок про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, у зв`язку з чим ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання цивільно-правового характеру.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування факту укладення договору позики, чи укладення такого договору "з пороком волі", не здобуто таких і судом.

За таких обставин, суд вважає доведеним отримання відповідачем ОСОБА_2 позики від ОСОБА_1 Не викликає сумніву і факт неповернення відповідачем позики в повному розмірі.

Відсутні також докази, які б заперечували вказаний договір за його безгрошовістю відповідно до ст.1051 ЦК України.

Предметом договору позики у справі є іноземна валюта.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює заборону щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, а ст.193 цього ж Кодексу визначено, що види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом.

Отже, іноземна валюта може бути предметом договору позики, оскільки чинним законодавством України не забороняється мати у власності фізичним особам іноземну валюту та розпоряджатися нею, але з дотриманням правил, передбачених спеціальним законодавством.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривні. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, вимоги позивача з приводу повернення суми позики в розмірі 30147,60 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 768 грн. 40 к.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких підтверджується розрахунком витрат на правову допомогу та квитанцією №12/03/19 від 12 березня 2019 року в сумі 6000 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на час понесення позивачем витрат, наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу, з відповідача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3750 грн. 00 коп. (750 грн. за 1 год. роботи, що полягала в наданні консультації та розгляду письмових документів + 750 грн. за 1 год. роботи, що полягала в ознайомленні та оцінці матеріалів по справі + 1500 грн. за 2 год. 30 хв. роботи, що полягала в складанні позовної заяви + 750 грн. за 1 год. представництва інтересів у суді).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.526, 545, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 30 147 ( тридцять тисяч сто сорок сім) грн. 60 к.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за професійну правничу допомогу в розмірі 3750 ( три тисячі сімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 к.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя: