Постанова

Іменем України

10 червня 2019 року

м. Київ

справа № 703/2452/15-ц

провадження № 61-27831св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Кузнєцова В. О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , адвокат Топор Ігор Олександрович,

відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАН»,

представники відповідача: Лихолай Володимир Васильович , Служавий Віктор Володимирович , адвокат Райнов Григорій Степанович,

третя особа - ОСОБА_5 ,

представник третьої особи - адвокат Райнов Григорій Степанович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Васильківської Т. В. від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Гончар Н. І., Ювшина В. І. від 20 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАН» (далі - СТОВ «ЛАН»), третя особа - ОСОБА_5 , у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ СТОВ «ЛАН» від 14 квітня 2015 року № 21 про звільнення ОСОБА_1 ,

- поновити позивача на посаді головного агронома СТОВ «ЛАН»,

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу,

- стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що згідно з наказом від 02 квітня 2007 року № 18-к ОСОБА_1 працював на посаді головного агронома СТОВ «ЛАН», а наказом від 14 квітня 2015 року № 21 його було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 зазначав, що вказаного скорочення у СТОВ «ЛАН» фактично не проводилось, відповідач не запропонував йому іншої роботи та не врахував переважне право на залишення на роботі.

Крім того, після звільнення з позивачем не було проведено розрахунку та не повернуто трудову книжку.

З огляду на викладене та посилаючись на те, що вказане звільнення є незаконним, оскільки процедура скорочення посади головного агронома проведена СТОВ «ЛАН» з порушенням норм трудового законодавства, ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не надано доказів неправомірності винесення наказу СТОВ «ЛАН» від 14 квітня 2015 року № 21, а звільнення ОСОБА_1 проведено з дотримання вимог трудового законодавства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 рокуОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, постановивши нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 703/2452/15-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що СТОВ «ЛАН» не було своєчасно запропоновано позивачу іншу роботу на тому самому підприємстві, оскільки складений акт про його відмову від запропонованої роботи не є достовірним доказом. Крім того, накази відповідача про майбутнє звільнення та звільнення позивача не відповідають рішенню загальних зборів учасників СТОВ «ЛАН», викладеному у фальсифікованих витягах з протоколу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 02 квітня 2007 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду головного агронома СТОВ «ЛАН» з оплатою праці згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу від 02 квітня 2007 року № 18-к.

Відповідно до наказу від 27 січня 2015 року № 5 генерального директора СТОВ «ЛАН», який діяв у межах наданих йому повноважень, передбачених положеннями статутомСТОВ, було скорочено штат працівників СТОВ, виведено з 01 квітня 2015 року зі штату СТОВ «ЛАН» посаду головного агронома.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 особисто був попереджений про наступне звільнення згідно з наказом від 27 січня 2015 року № 5, проте отримувати письмове повідомлення з цього приводу відмовився, що підтверджується актом від 27 січня 2015 року.

Крім того, 28 січня 2015 року письмове повідомлення щодо попередження про наступне звільнення також було направлено на адресу позивача та отримано останнім 02 лютого 2015 року.

З 28 січня 2015 року ОСОБА_1 перебував у відпустці. Під час перебування у відпустці позивач хворів, що підтверджується наказом СТОВ «ЛАН» від 27 січня 2015 року №6-к та листками непрацездатності.

Відповідно до копії штатного розпису СТОВ «ЛАН», затвердженого 01 квітня 2015 року, посада головного агронома на СТОВ «ЛАН», починаючи з відповідної дати відсутня.

Першим робочим днем позивача після відпустки, з урахуванням днів хвороби та листків непрацездатності, було 14 квітня 2015 року.

Відповідно до акта від 14 квітня 2015 року вбачається, що у СТОВ «ЛАН» скорочується посада головного агронома з наступним звільненням з цієї посади ОСОБА_1 . У відповідача відсутні роботи, які можуть бути запропоновані ОСОБА_1 відповідно до його спеціальності та досвіду роботи. ОСОБА_1 були запропоновані інші вакантні роботи у СТОВ «ЛАН», а саме: тракторист-машиніст та вичищальник на МТФ, проте, від запропонованих вакантних посад позивач відмовився, як і відмовився надати письмову заяву про відмову від запропонованих вакантних посад.

Наказом від 14 квітня 2015 року № 21 ОСОБА_1 було звільнено з посади головного агронома СТОВ «ЛАН» у зв`язку із скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Від отримання наказу про звільнення ОСОБА_1 відмовився, про що складено відповідний акт.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-491цс15.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій, встановивши своєчасне попередження відповідачем ОСОБА_1 про скорочення займаної ним посади, відсутність у СТОВ «ЛАН» роботи відповідної спеціалізації, а також відмову позивача від наявних інших вакантних посад у товаристві, дійшли обґрунтованого висновку про те, що звільнення позивача було проведено з дотриманням вимог чинного законодавства України про працю.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. О. Кузнєцов