Справа № 645/6403/18
Провадження № 2/645/497/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Мартинової О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 .,

відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судових засідань Доннік Н.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням прийнятих судом уточнень, просила змінити визначений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року у справі № 645/1112/13 спосіб стягнення аліментів та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.10.2018 року до її повноліття.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 21.03.2013 року стягнено з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.02.2013 року до її повноліття. Виконавчий лист по виконанню вказаного рішення суду перебуває в Міжрайонному відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області. У зв`язку з тим, що з моменту ухвалення рішення суду пройшов значний час і присуджені аліменти в твердій грошовій сумі значно обезцінились, позивач звернулась до державного виконавця про індексацію присуджених з боржника ОСОБА_2 аліментів, але отримала відмову, яка мотивована тим, що ні Законом України «Про виконавче провадження» ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено обов`язку державного виконавця щодо індексації розміру аліментів. Таким чином, позивач просить суд замість присуджених аліментів в твердій грошовій сумі стягнути аліменти в частці від доходів відповідача, що по суті є зміною способу стягнення аліментів.

В наданому до суду відзиві на позов відповідач, зазначає що єдиним доводом заявниці щодо зміни розміру аліментів є перебіг значного часу з моменту ухвалення рішення суду і обезцінення аліментів. Проте доводи позивача є безпідставними, оскільки, позивачем не надано жодного доказу щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін по справі, інших випадків, передбачених законом. При цьому матеріальний та сімейний стан відповідача змінився, останній на даний час є не працевлаштований. Однак, відповідно до ст. 184 СК України та іншими підзаконними актами, передбачена індексація аліментів, що призначені в твердій грошовій сумі. Таким чином, вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі.

Представник позивача, присутній в судовому засіданні, підтримав обставини викладені в позовній заяві в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Присутній в судовому засіданні відповідач, заперечував проти задоволення позивних вимог у повному обсязі, підтримав обставині, що викладені у відзиві на позов та просив суд залишити розмір аліментів визначений рішенням суду від 21.03.2013 року.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2013 року, позивні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2013 року досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили. Виконавчий лист видано 10 квітня 2013 року.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 08 травня 2007 року, батьками дитини ОСОБА_4 зазначено: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860,00 грн., з 1 липня - 1944,00 грн., з 1 грудня - 2027,00 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не може бути меншим з 1 січня 2018 року 930,00 грн., з 1 липня 972,00 грн., з 1 грудня 1013,50 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів, що з моменту ухвалення рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року, її матеріальне становище погіршилось.

Відповідно до довідки про суму виплаченого доходу і утриманого податку за місцем основної роботи № 7 від 27.02.2019 року ОСОБА_3 , зазначено, що загальна сума доходів за період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 98564 грн. 63 коп.

Крім того, згідно рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.03.2013 року проводиться стягнення аліментів в твердій грошовій суму у розмірі 1000,00 грн.

Також, судом встановлено, що матеріальне становище платника аліментів відповідача, з моменту ухвалення рішення суду від 21.03.2013 року, не змінилось.

З листа заступника начальника Регіонального сервісного центру в Харківській області Міністерства внутрішніх справ України від 21.03.2019 року, вбачається що згідно бази даних НАІС ГСЦ МВС України, на ім`я громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 22.11.2006 року зареєстровано автомобіль Opel Movano, 2001 року випуску, кузов НОМЕР_2 , білого кольору. На транспортний засіб закріплено номерні знаки НОМЕР_3 та оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 . Також зазначено, що 03.12.2015 року на вищевказаний транспортний засіб накладено обмеження на проведення реєстраційних дій, на підставі постанови Фрунзенського ВДВС ХМУЮ у Харківській області.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що ОСОБА_2 , належить на праві приватної власності 3-х кімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 26.10.2006 року.

Як вбачається з листа начальника Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 06.03.2019 року, відповідач в період з 2014 року по 2016 рік перетинав державний кордон один раз на рік. В період з 18.03.2018 року по 22.12.2018 року перетинав державний кордон 4 рази та 26.02.2019 року перетинав кордон 1 раз.

Приймаючи до уваги наведене, посилання позивача, на покращення матеріального стану відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки автомобіль та квартира, знаходяться у власності ОСОБА_2 з 2006 року і знаходились на день ухвалення судового рішення від 21.03.2013 року. Суд також вважає не наведеним доводи представника позивача, що факт перетину відповідачем державного кордону свідчить про покращення його матеріального становища, оскільки, стороною позивача не надано доказів витрачених коштів відповідачем, під час виїзду за межі України, їх розмір та належність зазначених коштів саме відповідачу.

Відомостей щодо розміру заробітної плати відповідача матеріали справи не містять. Проте, як вбачається з опису документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення дії «Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою підприємцем за її рішенням» фізична особа ОСОБА_2 надав документи: реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням або судовим рішенням, що не пов`язано з банкрутством.

Суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача є безпідставною, оскільки останній ніде не працює і має мінливий, нерегулярний дохід.

Разом з тим, судом встановлено, що змінився сімейний стан відповідача-платника аліментів.

Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_6 », уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом від 10 серпня 2018 року.

Згідно з довідки КНП «Міської поліклініки № 3» Харківської міської ради № 467 від 26 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває з діагнозом: вагітна 14-15 тижнів.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказів того, що стан здоров`я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять і до суду їх не надано.

Позивач не довела обставин, передбачених статтею 192 СК України, а саме зміну майнового чи сімейного стану її та дитини, погіршення стану здоров`я дитини після ухвалення судового рішення, яким присуджено сплату аліментів.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Таким чином, враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивача, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутність підстав для зміни розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку що, підстав для зміни способу стягнення аліментів не має та позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно доп.3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_3 звільнена від сплати судового збору.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з викладеного, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12,81,141, 263, 265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_6 .

Суддя