Справа № 761/9690/18
Провадження № 2-к/761/2/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого судді Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

та представників учасників: Грунська М.О. , Погружальська К.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м.Києва матеріали цивільної справи за клопотанням фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню, про стягнення коштів, -

встановив:

У березні 2019 року представник фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» (Фролінг індастріз ЗАРЛ) (далі - стягувач) звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню про стягнення коштів з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» (далі - боржник).

В обґрунтування поданого клопотання представник стягувача зазначає, що 15 грудня 2016 р. судовою колегією у цивільних справах земельного суду міста Дюссельдорф Федеративної Республіки Німеччина у справі 4а О 173/15 про стягнення боргу за ліцензійні платежі за Ліцензійною угодою з ПрАТ "Коростенський завод МДФ" на користь Flooring Industries Ltd. S.a.r.l. було прийнято Рішення, за яким: боржник повинен сплатити стягувачу суму боргу в розмірі 346 584,10 євро, а також проценти в розмірі п`яти відсотків понад відповідної річної референтної процентної ставки Європейської міжбанківської ставки пропозиції EURIBOR (запропонованої ставки від Euro Interbank), з дня винесення рішення; витрати на судовий процес покладаються на боржника. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2017 p. і воно підлягає негайному виконанню. Рішення було надіслано боржнику 23.12.2016 р. та вручено останньому 07.01.2017 р.

10 березня 2017 року земельним судом міста Дюссельдорф, прийнято рішення щодо судових витрат у справі у справі 4а О 173/15, відповідно до якого боржник зобов`язаний сплатити стягувачу 15 098,33 євро, а також відсотки на цю суму у розмірі п`ять відсотків понад відповідної базової процентної ставки Федерального банку Німеччини починаючи з 19.01.2017 року до повного виконання рішення.

Загалом, боржник зобов`язаний сплатити 361 682,43 євро без урахування відсотків.

Боржник був належним чином повідомлений про процес, добровільно рішення не виконав, внаслідок цього порушується право стягувана на розпорядження належними йому коштами. При цьому, строк пред`явлення рішень до виконання не пропущено.

Наразі, між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній міжнародний договір, який передбачає порядок визнання та виконання іноземних рішень, а отже такі рішення підлягають виконанню за принципом взаємності.

Тому, представник стягувача просив суд:

1.надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення земельного суду м.Дюссельдорф від 15.12.2016 року та рішення Земельного суду м.Дюссельдорф від 10.03.2017 року у справі №4а О 173/15;

2.стягнути з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на користь фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» грошові кошти в розмірі 361 682, 43 євро;

3.стягнути з боржника на користь стягувача проценти:

до моменту виконання рішення в розмірі 5 відсотків понад відповідної річної референтної процентної ставки Європейської міжбанківської ставки пропозиції EURIBOR (запропонованої ставки від Euro Interbank), з дня винесення рішення, а саме:

зі суми 46 179,66 євро починаючи з 31.12.2012;

зі суми 106 507,34 євро починаючи з 01.02.2013;

зі суми 104 930,38 євро починаючи з 01.05.2013;

зі суми 88 988,72 євро починаючи з 31.07.2013.

в розмірі 5 відсотків понад відповідної базової процентної ставки Федерального банку Німеччини із суми 15 098,33 євро починаючи з 19.01.2017 року, відповідно до § 247 ЦК ФРН.

У запереченнях проти даного клопотання та додаткових поясненнях до даних заперечень представник боржника зазначив, що дійсно, між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній чинний двосторонній договір про правовому допомогу або інший договір, яким було би регламентовано порядок надання дозволу на виконання рішень судів обох країн. При цьому, процесуальне законодавство не передбачає можливості подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання одночасно декількох актів іноземного суду або судів. Тому, стягувач повинен звертатися із окремим клопотанням до кожного із судових актів. Так само, законодавство не передбачає можливості часткового задоволення клопотання, наприклад, в частині одного з актів іноземного суду. Крім того, стягувачем було сплачено за видачу виконавчого листа на підставі лише одного з судових актів, а не двох. Також зазначив, що боржник не був обізнаний про розгляд іноземним судом питання щодо судових витрат, не був належним чином повідомлений про винесення ухвали з процесуальних питань та про її зміст. Боржник наголошує, що в рішенні та ухвалі з процесуальних питань відсутнє чітке визначення суми до стягнення, а тому виконання в Україні зазначених актів іноземного суду в цій частині є неможливим, оскільки суперечитиме правопорядку України та загрожуватиме інтересам України в частині визначеності правових норм та єдності їх застосування. І в рішенні, і в ухвалі з процесуальних питань сума процентів до стягнення не визначена, період, за який такі проценти нараховуються, не визначений, більше того передбачено стягнення таких процентів «на майбутнє». Таким чином, просив відмовити у задоволення даного клопотання у повному обсязі.

У відповіді на заперечення представник стягувача вказав на те, що аргументи, на які посилається боржник, не відповідають фактичним обставинам справи, а дане клопотання має бути задоволене судом.

У судовому засіданні представник стягувача вимоги клопотання підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник боржника заперечував проти задоволення вимог клопотання та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у запереченнях та додаткових поясненнях до заперечень.

Розглянувши подані заявником документи, вислухавши пояснення представників стягувача та боржника, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 15 грудня 2016 р. судовою колегією у цивільних справах земельного суду міста Дюссельдорф Федеративної Республіки Німеччина у складі головуючого судді земельного суду доктора Крумменерла, судді земельного суду Хаазе і судді земельного суду доктора Греве, у справі 4а О 173/15, постановлено Заочне рішення (далі - Рішення від 15.12.2016 року), за яким:

І. Відповідач (ПрАТ «Коростенський завод МДФ») повинен сплатити Позивачу (фірмі «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.») 346 584,10 євро, а також проценти в розмірі п`яти відсотків понад відповідної річної референтної процентної ставки «EURIBOR» (запропонованої ставки від Euro Interbank), а саме:

- 46 179,66 євро з 31.12.2012 року,

- подальші 106 507,34 євро з 01.02.2013 року

- подальші 104 930,38 євро з 01.05.2013 року та

- подальші 88 988,72 євро з 31.07.2013 року.

ІІ. Витрати на судовий процес покладаються на Відповідача (т. 1 а.с. 132-138).

Рішення від 15.12.2016 року набрало законної сили 14.02.2017 року, вручено боржнику 07.01.2017 року, про що зазначено в ньому.

Крім того, 10 березня 2017 року земельним судом міста Дюссельдорф, на основі Заочного рішення міста Дюссельдорф Федеративної Республіки Німеччина від 15.12.2016 року, постановлено Рішення суду щодо судових витрат (далі - Рішення від 10.03.2017 року), за яким Відповідач (ПрАТ «Коростенський завод МДФ») має сплатити Позивачу (фірмі «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.») 15 098,33 євро, а також відсотки на цю суму у розмірі п`ять відсотків понад відповідної базової процентної ставки згідно § 247 ЦК з 19.01.2017 року (т. 1 а.с. 140-146).

Таким чином, відповідно до Рішення від 15.12.2016 року та Рішення від 10.03.2017 року Боржник зобов`язаний сплатити 361 682,43 євро.

Як на підставу для відмови у задоволенні клопотання, сторона боржника посилалась, зокрема, на те, що останнього не було належним чином повідомлено про розгляд іноземним судом питання щодо судових витрат, не був належним чином повідомлений про винесення ухвали з процесуальних питань та про її зміст.

Як свідчать матеріали справи, боржник був належним чином повідомлений про процес у відповідності до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, яка вчинена в Гаазі 15 листопада 1965 року, що підтверджується матеріалами окремого доручення земельного суду міста Дюссельдорф Федеративної Республіки Німеччина в сукупності (т. 1 а.с. 117-126).

Як вказано у постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року у справі № 6-39цс14, за змістом частини другої статті 10 ЦК України та статті 3 Закону № 2709-IV, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до статті V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень і статті 36 Закону № 4003-ХІІ у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Згідно зі статтею 9 Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, у виконанні рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно направлене, тільки якщо ця сторона надасть компетентному суду за місцем, де виклопочується виконання

Враховуючи вищевикладене, боржником не було доведено, що його не було повідомлено про розгляд справи, оскільки матеріали справи свідчать про зворотнє.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки (ч. 1 ст. 463 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЗУ "Про міжнародне приватне право", в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 82 ЗУ "Про міжнародне приватне право" встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній міжнародний договір, який передбачає порядок визнання та виконання іноземних рішень.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Водночас, тягар доведення наявності чи відсутності принципу взаємності покладено на боржника.

Таким чином, національним законодавством України визначено, що визнання та виконання рішень іноземних судів здійснюється за принципом взаємності. При цьому, у судовому засіданні не було доведено протилежного.

За таких обставин, Рішення від 15.12.2016 року та Рішення від 10.03.2017 року є таким, що набрало законної сили, раніше не виконувалось, прийнято за участі сторін та підлягає виконанню на території України в силу принципу взаємності.

Крім того, в силу положень ст. 463 ЦПК України, яка визначає строки пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання, судом беззаперечно встановлено, що станом на час розгляду питання про надання дозволу на примусове виконання рішення суду строк пред`явлення його до примусового виконання не закінчився.

Стосовно тверджень боржника, що у рішенні та ухвалі з процесуальних питань відсутнє чітке визначення суми до стягнення, а тому виконання в Україні зазначених актів іноземного суду в цій частині є неможливим, оскільки суперечитиме правопорядку України та загрожуватиме інтересам України в частині визначеності правових норм та єдності їх застосування, оскільки і в рішенні, і в ухвалі з процесуальних питань сума процентів до стягнення не визначена, період, за який такі проценти нараховуються, не визначений, більше того передбачено стягнення таких процентів «на майбутнє», варто зазначити наступне.

Так, п.12 постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» визначено, що однією із підстав для відмови у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути те, що компетентна влада (в Україні - компетентний суд) держави, в якій вони запитуються, визнає, що визнання й виконання цього рішення суперечать її публічному порядку.

Так, за умовами ч.1 ст.12 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено поняття публічного порядку, що асоціюється із основами правопорядку.

Так, із тексту Рішення від 15.12.2016 року вбачається, що сума до стягнення, що становить 346 584,10 євро включає в себе відповідні платежі за попередні періоди (т. 1 а.с. 136).

Ч. 2 ст. 468 ЦПК України передбачено, що якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином і вчасно повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо раніше ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, яка порушена до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) якщо раніше в Україні було визнано та надано дозвіл на виконання рішення суду іноземної держави у спорі між тими самими сторонами, з того самого предмета і на тих самих підставах, що і рішення, що запитується до виконання;

9) в інших випадках, встановлених законами України.

При цьому, положеннями чинного ЦПК України не визначено підстави для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання одночасно декількох актів іноземного суду або судів. Крім того, у даному випадку, Рішення від 10.03.2017 року передбачає стягнення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи про стягнення заборгованості.

Таким чином, стороною боржника не було обґрунтовано та надано суду належних і допустимих доказів для прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на примусове виконання Рішення від 15.12.2016 року та Рішення від 10.03.2017 року іноземного суду у розумінні Глави №1 Розділу 9 ЦПК України, а тому клопотання представника фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» Корчева Ю.Д. від 16.03.2018 року до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» про надання дозволу на примусове виконання рішення Земельного суду м.Дюссельдорф (Німеччина) від 15.12.2016 року та рішення Земельного суду м.Дюссельдорф від 10.03.2017 року (Німеччина) про стягнення коштівпідлягає задоволенню.

Згідно з ч.8 ст. 467 ЦПК України, якщо в рішенні іноземного суду суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Враховуючи, що в Рішенні від 15.12.2016 року та Рішенні від 10.03.2017 року сума стягнення зазначена в іноземних валютах, тому кошти, які слід стягнути з боржника на користь стягувача, визначаються в національній валюті України за курсом Національного Банку України на день постановлення ухвали.

Так, станом на 24.05.2019 року Національним Банком України встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти - Євро, який становить за 1 євро - 29,335362 грн.

Таким чином, з боржника Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на користь стягувача - фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 361 682, 43 ЄВРО, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24 травня 2019 року становить - 10 610 085,01 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 462-470 ЦПК України, постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» Корчева Ю.Д. від 16.03.2018 року до Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» про надання дозволу на примусове виконання рішення Земельного суду м.Дюссельдорф (Німеччина) від 15.12.2016 року та рішення Земельного суду м.Дюссельдорф від 10.03.2017 року (Німеччина) про стягнення коштів, - задовольнити повністю.

Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Земельного суду м.Дюссельдорф (Німеччина) від 15.12.2016 року у справі №4а О 173/15 та рішення Земельного суду м.Дюссельдорф від 10.03.2017 року (Німеччина) у справі №4а О 173/15 та видати виконавчий лист про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод МДФ» на користь фірми «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.» грошові кошти в розмірі - 361 882, 43 ЄВРО, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 24 травня 2019 року становить - 10 610 062 (десять мільйонів шістсот десять тисяч шістдесят дві) гривні 58 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину ухвали суду або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту вказаного судового рішення.

Реквізити учасників:

Стягувач: фірма «Flooring Industries Ltd.S.a.r.l.», адреса знаходження 10б, рю де Меровінгенс , ІЗ Бурміхт, 8070 Бертранш, Люксембург.

Боржник: Приватне акціонерне товариство «Коростенський завод МДФ» (), адреса знаходження м.Київ, вул.Ярославів Вал, 38.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2019 року