справа № 208/4289/18
№ провадження 2/208/1331/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., при секретареві Стомаченко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю.

У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: квартири НОМЕР_1 загальною площею 52,3 кв.м., квартири НОМЕР_2 загальною площею 41,9 кв.м. у житловому будинку А-1, загальною площею 142,3 кв.м., житлового будинку Б-1, сараю В-1, гаражу Г-1, водопроводу № 1, огорожі № 2,8,9,10,11, хвіртки № 3,4, колодязю каналізаційного № 5,6, воріт № 7, тротуару №І,ІІ.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що на підставі договору дарування від 18.05.1996 р. йому на праві власності належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1, житловою площею 86,6 кв.м., житлового будинку Б-1 житловою площею 10,5 кв.м., сараю В-1, дощатого сараю б2-1, гаража Г-1, водопроводу № 1, заборів №2-4,7, тротуарів І,ІІ; колодязю № 5,6. У його користування перейшла квартира НОМЕР_3 у житловому будинку А-1 , ? частина заборів, ? частина водопроводу, підвалу. Також ? частина майна зареєстрована за ОСОБА_4 , 1/10 частина за ОСОБА_3 , 2/5 за ОСОБА_2 . ОСОБА_4 померла. Він одноособово підтримує від руйнування домоволодіння. .

У судове засідання представник позивач ОСОБА_5 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, в зв`язку з розірванням договору про надання правової допомоги.

Представник відповідача Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради в судовому засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна міської ради в судове засідання не з`явились, причини не явки до суду не повідомили.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, на підставі договору дарування від 18.05.1996 р. ОСОБА_1 на праві власності належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку А-1, житловою площею 86,6 кв.м., житлового будинку Б-1 житловою площею 10,5 кв.м., сараю В-1, дощатого сараю б2-1, гаража Г-1, водопроводу НОМЕР_1, заборів №2-4,7, тротуарів І,ІІ; колодязю № 5,6. (а.с.10).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» - ? частина майна зареєстрована за ОСОБА_4 ; 1/10 частина за ОСОБА_3 ; 2/5 частина за ОСОБА_2 та ? частина за ОСОБА_1 (а.с.15) ОСОБА_4 померла (а.с.19) спадкоємці її частки майна в спадщину не прийняли.

Дружина позивача ОСОБА_6 рішенням виконкому заводської районної ради м. Дніпродзержинська від 19.11.2008 р. № 387 включена в списки черговості на поліпшення житлових умов (а.с.18).

Згідно зі статтею 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1,3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Так, згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном..

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем в судовому засіданні не доведений факт того, що нерухоме майно, а саме частка домоволодіння АДРЕСА_1 не має власника, або власник невідомий, власник відмовився від частки майна, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 19, 81, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.16, 316, 321, 328, 335, 344 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Департамент комунальної власності земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майна міської ради, про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто через Дніпровський апеляційний суд.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя Похваліта С. М.