Провадження № 2/201/138/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Сидоренко І.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

15.09.2016р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди (а.с. № 4, 5 т. № 1).

Ухвалою судді Демидової С.О. від 30.09.2016р. відкрито провадження по справі і справу призначено до судового розгляду (а.с. № 2 т. № 1).

Ухвалою судді Демидової С.О. від 03.10.2016р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову (а.с. № 61, 62 т. № 1).

17.11.2016р. позивач уточнив позовні вимоги (а.с. № 72, 73 т. №1).

Ухвалою суду від 29.11.2016р. (під головуванням судді Демидової С.О.) за заявою позивача забезпечено позов у межах суми позову шляхом накладення арешту на ј частини квартири, що належить відповідачеві, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. № 85-86 т. №1).

Ухвалою суду від 22.12.2016р. (під головуванням судді Демидової С.О.), яка винесена без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання сторони відповідача про огляд в ході розгляду цивільної справи двох справ про адміністративні правопорушення №201/11870/16-п та №201/11871/16-п відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. № 113 т. №1).

Ухвалою суду від 15.02.2017р. (під головуванням судді Демидової С.О.) по справі призначена судова автотоварознавча експертиза, проведення якої доручено експертам ДНДІСЕ (а.с. № 139-140 т. № 1).

Ухвалою cуду від 05.05.2017р. (під головуванням судді Демидової С.О.) в ухвалі суду від 15.02.2017р. про призначення судової автотоварознавчої експертизи виправлена описка стосовно експертної установи (а.с. № 167-168 т. № 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2017р. суддею визначено суддю Ткаченко Н.В. у звязку з закінченням 5-тирічного терміну повноважень судді Демидової С.О. (а.с. № 203 т. № 1).

У період з 18.05.2017р. по 14.06.2017р. справа перебувала в провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області, оскільки була оскаржена ухвала суду від 05.05.2017р. про виправлення описки в ухвалі суду від 15.02.2017р. про призначення судової авто товарознавчої експертизи.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.06.2017р. ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2017р. про виправлення описки в ухвалі суду від 15.02.2017р. про призначення судової автотоварознавчої експертизи повернута до того ж суду для повторного розгляду заяви про виправлення описки (а.с. № 196-197 т. 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.06.2017р. справа прийнята до свого провадження у звязку зі спливом пяти річного терміну повноважень судді Демидової С.О. (а.с. № 204 т. № 1).

Ухвалою суду від 29.06.2017р. відмовлено представнику позивача у задоволенні заяви про виправлення описки, оскільки той просив змінити експертну установу, а не виправити описку (а.с. № 207 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.09.2017р. скасовано ухвалу суду від 15.02.2017р. про призначення судової економічної експертизи, відновлено провадження у справі (а.с. № 230 т. № 1).

Ухвалою суду від 20.11.2017р. за клопотанням позивача призначено судову інженерно-транспортну (автотехнічну) експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України, провадження по справі зупинене (а.с. № 249 т. № 1).

16.04.2018р. до суду надійшов висновок автотехнічної експертизи експерта Дніпропетровського НДІКЦ МВС України ОСОБА_5 від 03.04.2018р. № 5/10.1/158 (а.с. № 25 29 т. № 2), у звязку із чим ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 26.04.2018р. провадження по справі було поновлене (а.с. № 32 т. № 2).

В обґрунтування позовних вимог (в уточненій редакції від 17.11.2016р.) позивач зазначив, що 17.07.2016р. приблизно о 13 год. 15 хв. в м. Дніпрі на перехресті Запорізьке шосе і вул. Панікахи трапилась ДТП за участю транспортних засобів автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6

Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_3, який порушив правила дорожнього руху та вїхав на перехрестя Запорізьке шосе і вул. Панікахи у м. Дніпрі на забороняючий сигнал світлофору (жовтий). Себе винним не вважає, оскільки правила дорожнього руху він не порушував, рухався на перехресті на зелений сигнал світлофору, автомобіль відповідача «ВАЗ-210930» з лівого боку не бачив, оскільки цьому заважав автомобіль невстановлений ВАЗ, який рухався зліва в тому ж самому напрямку, що і він. Від зіткнення, його автомобіль в некерованому стані здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ-2104» під керуванням водія ОСОБА_6

При розгляді справи просив врахувати те, що постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016р. у справі № 201/11870/16-п провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно нього закрито через відсутність складу адміністративного правопорушення. Незважаючи на те, що ця постанова буда скасована постановою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р., в будь-якому випадку не встановлена судами його винуватість у ДТП, що сталося 17.07.2016р.

Позивач є власником автомобіля «Hyndai Н1», його автомобілю з вини відповідача завдано матеріальної шкоди у розмірі 98 108грн.44коп., а тому він звернувся до останнього із позовом про відшкодування шкоди.

Враховуючи викладене, просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 98 108грн.44коп., компенсувати судові витрати по сплаті судового збору та вартості проведення експертного дослідження вартості матеріального збитку та судової експертизи.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 19.12.2016р., 13.02.2017р., 16.11.2017р. надавав письмові заперечення на позов (а.с. № 98-109, 118 120, 236 - 239 т. № 1), в яких не погодився з тим, що він має відшкодовувати позивачеві матеріальну шкоду на підставі ст. 1187 ЦК України, оскільки шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (ст. 1188 ЦК України). Зазначив, що поза увагою позивача залишено те, що постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.09.2016р. у справі № 201/11871/16-п, якою відповідача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасована постановою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р., провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення. А постановою судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р. скасована постанова суду першої, якою закрито провадження по справі відносно ОСОБА_1 у звязку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідач наполягав, що у дійсності позивач на перехресті не пропустив його автомобіль, який закінчував маневр (рух на перехресті), врізався у правий бік його автомобілю, спричинивши механічні ушкодження обом транспортним засобам, внаслідок чого його (відповідача) дружині, яка сиділа на передньому пасажирському сидінні, також заподіяні тілесні ушкодження.

Крім того, відповідач і його представник адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру від 11.01.2018р. а.с. № 8-11, 14, 50 т. № 2) надавали заперечення після надання експертом Дніпропетровського НДІКЦ МВС України ОСОБА_5 висновку від 03.04.2018р. № 5/10.1./158 автотехнічної експертизи (а.с. № 48-49 т. № 2), в яких не погодився з цими висновками експертизи, наполягав на тому, що має преюдиційне значення лише постанова судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р., якою провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. А позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів, які б спростувати викладені у цій постанові обставини дорожньо-транспортної пригоди. Висновок судової експертизи № 5/10.1/158 від 03.04.2018р., проведеної у справі, не є належним і допустимим доказом, у звязку з численними порушеннями законодавства при його проведенні. А саме, у цьому висновку відсутній підпис судового експерта; механізм ДТП, описаний у заяві ОСОБА_1 на проведення судово-автотехнічної експертизи, поданий не обєктивно, односторонньо, без урахування пояснень водія ОСОБА_3; перед експертом були постановлені питання лише про відповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам ПДР. Питання сторони відповідача про механізм пригоди перед експертом не ставились. Разом із тим, судовий експерт надав оцінку двом протилежним (за показаннями обох сторін) механізмам пригоди і жодним чином не підтвердив правильність дій ні одного з них. Покази водіїв у частині відповіді на питання, які були поставлені експертом, були взяті експертом без встановлення чіткого місця зіткнення, є субєктивними та неправдивими, отже не можуть слугувати вихідними даними для проведення судово-автотехнічної експертизи.

Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач 15.02.2017р. надав відзив на заперечення відповідача (а.с. № 122 125 т. № 1), в якому вказав, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 через відсутність складу адміністративного правопорушення, не виключає настання цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування збитків. Наголошує, що в межах справи про адміністративне правопорушення досліджувалось питання наявності у діях відповідача порушення пункту 8.7.3 (е) Правил дорожнього руху («червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух»), що є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Таким чином, предметом розгляду було виключно дослідження обставини порушення заповідачем одного пункту ПДР, з приводу якого було складено протокол. Процесуально є неможливим розгляд у справі про адміністративне правопорушення порушення вимог ПДР, які не охоплені протоколом. Хоча захисником позивача під час розгляду справи №201/11871/16-п заявлялось клопотання про направлення її на дооформлення, у звязку із тим, що в діях ОСОБА_3 є порушення вимог підпункту 8.7.3. в) пункту 8.7; пункту 2.3. б), д); пункту 12.3.; підпункту 8.7.3. ґ) пункту 8.7 ПДР. Проте судом було відмовлено у задоволення цього клопотання.

При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якого справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України проведено 12.09.2018р. (а.с. № 94 т. № 2).

Підготовче провадження по справі за перехідними положеннями тривало з дня відновлення провадження по справі після надходження до суду висновку експертизи 26.04.2018р. та по 12.09.2018р. (день проведення підготовчого засідання).

В межах підготовчого провадження 10.07.2018р. представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 надав відзив на позовну заяву (а.с. № 63-65 т. № 2)

Представник позивача ОСОБА_2 надав відповідь на відзив (а.с. № 84 86 № т. 2).

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 заперечення на неї (а.с. № 88 - 90 т. № 2).

В ході судових засідань по справі позивач та його представник ОСОБА_2 (діє за довіреністю від 02.09.2016р. а.с. № 243 т. № 1) позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, а відповідач та його представник адвокат ОСОБА_4 (діє на підставі ордеру від 11.01.2018р. та договорів про надання правової допомоги від 11.01.2018р. та від 11.01.2019р. а.с. № 8-11, 50 т. № 1, а.с. № 105-109 т. № 2) позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову.

Під час розгляду справи в судових засіданнях здійснювалась повна фіксація судового процесу технічними засобами відповідно до положень ч.1 ст. 247 ЦПК України.

За заявами позивача, відповідача та їх представників суд завершив розгляд справи 27.02.2019р. після закінчення судового слідства по справі за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України (а.с.№160-162 т.№2).

Суд, вислухав сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали справ про адміністративні правопорушення №201/11870/16-п та №201/11871/16-п відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3, допитавши свідків, оцінивши докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

17.07.2016р. приблизно о 13 год. 15 хв. в м. Дніпрі на перехресті Запорізьке шосе і вул. Панікахи трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю наступних транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 і автомобіля НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_6

ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснив, що він слідував по середній смузі для руху зі сторони ОСОБА_7 по вул. Панікахи в м. Дніпропетровську, коли ввімкнувся зелений сигнал світлофора на перехресті з вул. Запорізьке шосе, автомобілі в даному потоці руху пропустили пішоходів, після чого по черзі почали їхати, він слідував прямо перетинаючи перехрестя, поряд нього по суміжній смузі слідував мікроавтобус, коли останній повернув в інший бік на перехресті, в цей час він несподівано побачив автомобіль «ВАЗ», який перетинає перехрестя, у зв'язку з чим він подавав звукові сигнали та намагався загальмувати, проте все одно це не допомогло уникнути зіткнення. Ушкоджено було ліву частину його автомобіля, після чого транспортний засіб розгорнуло та в цей момент він зачепив автомобіль під керуванням водія ОСОБА_6

ОСОБА_3 в ході розгляду справи пояснив, що він слідував зі сторони аеропорту по вул. Запорізьке шосе в м. Дніпропетровську. Коли він фактично закінчував перетинання перехрестя, відбулось зіткнення з автомобілем «Хюндай». Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини позивача, оскільки він не дав йому на перехресті звершити маневр (закінчити рух на перехресті). На перехрестя він виїжджав на дозволений сигнал світлофора на невеликій швидкості, близько 40-50 км/год, автомобілів які виїжджали справа на перехрестя він не бачив, зіткнення прийшлось в праві передні двері його автомобіля.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. № 13-16 т. № 1, а.с. № 133-136 т. № 2).

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2016р. провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 також закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність складу адміністративного правопорушення (а.с. № 17-20 т. № 1, а.с. № 137-139 т. № 2).

Згідно діючого законодавства, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, тільки з питань чи малі місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Таким чином, постанова судді апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.11.2016р. лише встановлює відсутність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП з огляду на недоведеність обставини порушення останнім пункту 8.7.3 (е) ПДР.

Порушення інших вимог ПДР залишилось поза межами судового розгляду. Отже, означена постанова не презюмує відсутність порушень ПДР ОСОБА_3, а лише констатує факт недоведеності порушення п. 8.7.3 (е) Правил.

Крім того, постанова судді апеляційного Дніпропетровської області від 03.11.2016р. у справі №201/11871/16-п не спростовує наявність вини відповідача у завданні майнової шкоди.

З огляду на те, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду не виключається, навіть у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, суд має встановити обставини дорожньо-транспортної пригоди шляхом проведення відповідної експертизи (ухвала ВССУ від 25.02.2015р. у справі № 6-18927св14).

Ухвалою суду від 20.11.2017р. за клопотанням позивача призначено судову інженерно-транспортну (автотехнічну) експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України, провадження по справі зупинене (а.с. № 249 т. № 1).

16.04.2018р. на виконання ухвали суду від 20.11.2017р. до суду надійшов висновок автотехнічної експертизи експерта Дніпропетровського НДІКЦ МВС України ОСОБА_5 від 03.04.2018р. № 5/10.1/158 (а.с. № 25 29 т. №2).

Між тим, суд при винесенні рішення суду не може покладатися на цей висновок, оскільки стороною відповідача було заявлено про те, що цей висновок не може бути допустимим доказом, оскільки він не підписаний експерт, в тому числі не має підпису експерта і після абзацу, в якому міститься попередження експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384,385 КК України.

Суд погоджується з такими запереченнями сторони відповідача та вважає цей доказ недопустимим у розумінні ст. 78 ЦПК України.

При цьому, варто зазначити, що відповідно до положень ст. 110 ЦПК України висновок експерта, навіть як щоб цей висновок був оцінений судом як доказ, для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 ЦПК України.

Суд зазначає, що відповідач, заперечуючи проти посилань у рішенні суду на висновок експертизи від 03.04.2018р. № 5/10.1/158, жодних клопотань про призначення іншої експертизи, не заявив. ОСОБА_3 не ставив своїх запитань навіть при призначенні судом 20.11.2017р. судової експертизи за клопотанням позивача.

Отже, суд у цій цивільній справі питання вини відповідача у майновій шкоді заподіяній позивачу, питання встановлення причино-наслідкового звязку між порушенням водія (або водіїв) Правил дорожнього руху, буде вирішувати оцінюючи інші докази у справі у відповідності до правил ст. 89 ЦПК України.

Так, допитаний судом 27.02.2019р. в якості свідка ОСОБА_6 підтвердив ті обставини, що 17.07.2016р. близько 13 год. 15 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів автомобіля НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3, автомобіля НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1 і автомобіля НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_6

Також свідок ОСОБА_6 зазначив, що зупинившись перед стоп-лінією, знаходячись в крайньому правому ряду перед перехрестям вулиць ОСОБА_7 та Запорізького шосе стояв на заборонний червоний сигнал світлофора. Ліворуч від нього також перед стоп-лінією знаходився автомобіль НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_1

Протягом дії червоного та жовтого сигналів світлофора пішоходи здійснювали перетинання вулиці Бульвар Слави зліва направо, при цьому вказані пішоходи завершували перехід через проїзджу частину вже на зелений для ОСОБА_6 та ОСОБА_1, як учасників дорожнього руху, сигнал світлофора.

ОСОБА_6 також підтвердив, що водій автомобіля НОМЕР_5 ОСОБА_1 в час, коли діяв зелений сигнал світлофора, пропускав пішоходів і дозволяв останнім завершити перехід через проїзджу частину. Після завершення переходу пішоходами, враховуючи обставину безпечності початку руху для даних осіб, водій ОСОБА_1 почав рух на зелений сигнал світлофора. Після виконання аналогічних дій, автомобіль під керуванням ОСОБА_6 також почав рух дещо позаду автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1

Тобто, відповідно до пояснень свідка, ОСОБА_1 на транспортному засобі «HYUNDAI», реєстраційний номер НОМЕР_7 почав рухатись на дозволяючий зелений сигнал світлофору.

Крім того, ОСОБА_3 ні під час розгляду адміністративних матеріалів в суді першої та апеляційних інстанцій , ні в суді при розгляді цієї цивільної справи, не заперечував той факт, що позивач рухався на дозволяючий зелений сигнал світлофору.

Також відповідач в своїх поясненнях від 17.07.2016р., які містяться в адміністративному матеріалі підтвердив, що він продовжував рух на жовтий сигнал світлофору. Крім того, відповідач в судовому засіданні 27.02.2019р. під час допиту свідка ОСОБА_6 все-таки визнав той факт, що рухався на жовтий сигнал світлофору, який є забороняючим. .

Так, під час пояснень свідка, коли той емоційно звернувся до відповідача зі словами: «ОСОБА_8 же сами говорили, что в своих письменных пояснениях писали, что ехали на желтый сигнал», ОСОБА_3 відповів: «Согласен» (а.с. № 156-159 т. № 2, дія № 15-33, 17год.56хв.).

З наданих сторонами та свідком пояснень вбачається, що рух ОСОБА_1 на дозволяючий зелений сигнал світлофору, виключав можливість ОСОБА_3 рухатись на дозволяючий зелений сигнал світлофора, навіть почати рух та вїхати на перехрестя на зелений, а продовжувати рухатися на перехресті вже на жовтий, як це зазначав в суді ОСОБА_3 у вільних поясненнях 13.02.2019р. (а.с. № 124-127 т. № 2).

Є цілком неможливим загоряння одночасно з різних сторін перехрестя зеленого сигналу світлофору.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач розпочав рух на зелений сигнал світлофору, а відповідач рухався на заборонений сигнал (жовтий).

При цьому, суд наголошує на тому, що навіть водій ОСОБА_3 не заперечував той факт, що водій ОСОБА_8 рухався на перехресті на зелений сигнал світлофору.

Поза увагою суду неможна залишити відомості щодо режиму роботи світлофора та вирахуваного терміну перетину перехрестя з тими параметрами, що зазначав відповідач.

Так, ОСОБА_3 і під час розгляду адміністративних матеріалів в суді першої та апеляційних інстанцій, так і під час розгляду цієї цивільної справи, зазначав, що він рухався зі скорістю 40-50км. на годину.

Матеріали справи містять відповідь КП «Дніпродорсервіс» ДМР №452 від 25.08.2016р. (а.с. № 43 т. № 2), згідно якої 17.07.2016р. вказаний світлофорний обєкт з 06 год. 00 хв. до 23 год. 00 хв. працював у 5-ти фазному режимі. При цьому усі фази роботи світлофорного обєкта є відокремленими одна від одної буферним часом. Так, 3-тя фаза роботи світлофорного обєкта передбачає рух транспортних засобів по Запорізькому шосе в напрямку вул. Космічної (напрямок руху відповідача) з лівим поворотом на вул. Панікахи; рух пішоходів, що перетинають проїзжу частину вул. Панікахи зі сторони бульвару ОСОБА_7. 4-та фаза роботи світлофорного обєкта передбачає виключно рух транспортних засобів по вул. Панікахи в напрямку проїзду ОСОБА_9 з правим та лівим поворотом на Запорізьке шосе (напрямок руху позивача).

Згідно даних пошукової систем «GOOGLE» приблизна відстань від розташованого на Запорізькому шосе світлофора до місця дорожньо-транспортної пригоди (відповідно до схеми до протоколу огляду місця ДТП) складає близько 35 метрів (а.с. № 44 т. № 2).

Таким чином, рухаючись із мінімально вказаною ОСОБА_3 швидкістю 40 км/ч (11,1 м/с) на сигнал світлофора, що дозволяв йому рух, останній мав проїхати місце, де трапилась дорожньо транспортна пригода через 3,6 секунди (40 м (поза місцем ДТП) / 11,1 = 3,60 с). Слід звернути увагу, що за вказаної ОСОБА_3 максимальної швидкості 50 км/ч (13,89 м/с) зазначений час склав би 2,88 секунди (40 м (поза місцем ДТП) / 13,89 = 2,879 с).

Враховуючи, що «буферний» час між 3-ю та 4-ю фазою світлофорного обєкту складає 7 секунд, а водій ОСОБА_1 ще деякий час надавав можливість переходу проїзжої частини дороги пішоходам, що підтверджується поясненнями позивача та свідка ОСОБА_6, посилання ОСОБА_3 на те, що він рухався не на заборонений (жовтий) сигнал не можуть відповідати дійсності.

Отже, посилання відповідача стосовно того, що він, ОСОБА_3, вїхав на перехрестя на зелений сигнал, а продовжував рух впродовж перехрестя на жовтий, а позивач ОСОБА_1 не дав йому завершити маневр, чим порушив правила дорожнього руху, ніякими належними та допустимими доказами не підтверджуються.

В основу рішення суду та висновку про невинуватість відповідача у дорожньо-транспортній пригоді суд не може посилатися на показання свідка ОСОБА_10, яка пояснювала, що її чоловік вїхав на перехрестя на зелений сигнал, а вже завершував рух на жовтий, оскільки оцінює ці докази критично, по-перше, оскільки це дружина відповідача, по-друге, цей свідок 22.02.2019р., тобто за 4 дні до її допиту судом в якості свідка, знайомилась разом з чоловіком в суді з матеріалами, як цивільної справи, що є предметом розгляду, так і обома матеріалами справ про адміністративні правопорушення №201/11870/16-п та №201/11871/16-п відносно водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3, про що 22.02.2019р. було складено відповідний акт працівниками суду (а.с. № 131 т. №2).

В судовому засіданні 26.02.2019р. під час допиту ОСОБА_10 на запитання головуючого, ці обставини вона не заперечувала, підтвердив їх і відповідач (а.с. № 144 т. № 2 дії № 26-29).

Суд вважає, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.8.7.3. («е») та 8.10 Правил дорожнього руху.

Технічна можливість, при заданому механізмі пригоди, уникнути зіткнення з автомобілем «HYUNDAI H1» для водія автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_3 визначалася виконанням ним вимог п.п. 8.7.3. («е»)та 8.10 Правил дорожнього руху і в нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру, які не дозволили б йому виконати їх.

Оскільки рух транспортного засобу на жовтий сигнал світлофору заборонений, то дії водія автомобіля «ВАЗ 21093» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 («е») та 8. 10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинно-наслідковому звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

У той же час, водій ОСОБА_1 мав би діяти згідно з п. 12.3 Правил дорожнього руху, чого не зробив, а саме, під час проїзду перехрестя вул. Запорізьке шосе вул. Панікахі у м. Дніпрі вжити відповідні заходи щодо зменшення швидкості руху або безпечного обїзду перешкоди у вигляді транспортного засобу «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_3 При цьому, водію ОСОБА_1 слід було врахувати, що це рівнозначне перехрестя, його автомобіль більший за розміром, вугол його зору зліва був обмежений невстановленим автомобілем «ВАЗ». Отже, всі перелічені факти дають суду можливість зробити висновок, що водій ОСОБА_1 не вжив усіх можливих заходів задля уникнення зіткнення на перехресті.

Між тим, порушення допущені ОСОБА_3 (п.п.8.7.3. («е») та 8.10 ПДР) є більш суттєвими, такими, що знаходяться у прямому причинно-наслідковому звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки законодавець дозволяє судам при розгляді цивільно-правових спорів щодо відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП, визначати ступінь вини водіїв, якщо зіткнення відбулось за участі декількох транспортних засобів, суд при розгляді цивільного-правового спору у цій справі з урахуванням вищезазначених обставин та тих Правил дорожнього руху, які порушив кожний з водіїв, вважає за правильне визначити, що на 70 % у дорожньо-транспортній пригоді винен відповідач, а на 30 % позивач, отже позовні вимоги слід задовольнити частково.

Позивач є власником автомобіля «Hyndai Н1», підтверджено довідкою-рахунком №973523 від 15.05.2015р. та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 138337 (а.с. № 11,12 т. № 1).

Згідно з Висновком експертного дослідження автотоварознавця №3913 від 25.07.2016р. по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля НОМЕР_8, становить 98 108грн.44коп. (а.с. № 21-29 т. № 1).

Цивільно-правова відповідальність позивача не була застрахована на момент дорожньо-транспортної пригоди, але з урахуванням правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 20.01.2016р. по справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди заподіювачем є абсолютним.

Оскільки суд прийшов до висновку про винуватість у дорожньо-транспортній пригоді відповідача на 70%, то з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 68 675грн.91коп. (98 108грн.44коп. х 70% = 68 675грн.91коп.).

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати наступним чином.

Позивачем по справі понесено наступні судові витрати: судовий збір за подачу позову у розмірі 981грн.09коп. (а.с. № 3 т. № 1), судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову від 15.09.2016р. у розмірі 275грн.60коп. (а.с. № 5а т. № 1), судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову від 28.11.2016р. у розмірі 275грн.61коп.(а.с. № 77 т. № 1), витрати по оплаті експертного дослідження вартості матеріального збитку 1 500грн. (а.с. № 57 т. № 1), витрати по оплаті судової експертизи у розмірі 675грн.36коп. (а.с. № 20, 21зв. т. № 2).

Ухвалою судді Демидової С.О. від 03.10.2016р. заява ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог від 15.09.2016р. була залишена без задоволення, отже судові витрати по сплаті судового збору за подачу цієї заяви відносяться на рахунок позивача (а.с. № 5а, 6, 61-62 т. № 1).

Ухвалою суду від 29.11.2016р.(під головуванням судді Демидової С.О.) заява про забезпечення позовних вимог від 28.11.2016р. була задоволена частково, отже позивачу поверненню шляхом стягнення з відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 137грн.80коп., інша частина судового збору відноситься на рахунок позивача (а.с. № 77, 85-86 т. № 1).

Судові витрати по оплаті судової експертизи в розмірі 2 772грн. (а.с. № 150 т. №1), яка була призначена по ухвалі суду від 15.02.2017р., понесені позивачем не були, оскільки ухвала суду від 15.02.2017р. про призначення експертизи була скасована 15.09.2017р. (а.с. № 230 т. №1).

Отже загальний розмір судових витрат по справі, які підлягали би поверненню позивачу шляхом стягнення з відповідача, складають 3 294грн. 25коп. (981грн.09коп. + 137грн.80коп. + 1 500грн. + 675грн.36коп. = 3 294грн. 25коп.). Між тим, оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 70%, то з відповідача на його користь слід стягнути судові витрати у розмірі 2 305грн.97коп. (3 294грн. 25коп.х 70% = 2 305грн. 97коп.).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., Правовими позиціями ВСУ, які викладені у постанові від 20.01.2016р. по справі №6-2808цс15, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017р.), суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 68 675грн.91коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору та витрат по оплаті експертного дослідження та судової експертизи в розмірі - 2 305грн. 97коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.