Справа № 638/8540/18
Провадження № 2/638/2877/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

за участю секретаря Тягнутової Р.Ю.

розглянувши в приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

18.06.2019 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, в обґрунтування в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.03.2015 у м. Харкові по вул. Новгородській сталась ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2107-14, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1 та транспортного засобу ВАЗ 21121, державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2 Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.04.2012 відповідача було визнано винним у скоєнні ДТП. Цивільно - правова відповідальність потерпілого була застрахована в СК «АСКО-Медсервіс». Потерпілий звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, вартість відновлюваного ремонту склала 19248,57 грн. Позивачем було виплачено ОСОБА_2 19248,57 грн. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 19248,57 грн та сплачену суму судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що постанову суду, якою його було визнано винним у скоєнні ДТП, та на яку посилається позивач у обґрунтування своїх позовних вимог, було скасовано постановою Апеляційного суду Харківської області. Позивачем не надано доказів того, що він є завдавачем шкоди, що саме його ді були неправомірними, не доведено, що пошкодження автомобілю ОСОБА_2 було завдано саме 16.03.2015. У зв'язку з чим відповідач просив відмовити у задоволені позову.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з'явився, звернувся до суду з заявою з проханням проводити слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з заявою, у якій зазначив, що позов не визнає, ДТП не здійснював, проти експертизи заперечує, справу просив розглянути за його відсутності, надав суду відзив.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.п.38.1, 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Такими чином, з наведеної норми вбачається, що обов'язковою умовою для стягнення з особи страхової виплати при поданні регресного позову, є вина особи у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди.

З постанови Апеляційного суду Харківської області від 07.07.2015 у справі №638/4676/15-п вбачається, що постанову судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 1704.2015 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП скасовано.

Окрім того, в мотивувальній частині постанови Апеляційного суду Харківської області зазначено, що з урахуванням того, що на даний час закінчився визначений ст. 38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності, суд позбавлений можливості досліджувати нові докази та вирішувати питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_1

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За статтею 124 КУпАП передбачена відповідальність учасників дорожнього руху за правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Однак, зазначеною постановою суду не було вирішено питання щодо вини відповідача у порушенні правил дорожнього руху.

Тобто, підставою для категоричного висновку вини ОСОБА_1 У скоєнні ДТП може бути судово авто - технічну експертизу

Судово авто-технічна експертиза у цій справі не проведена, зазначене клопотання про проведення експертизи позивачем заявлено не було.

Приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про те, що саме ОСОБА_1 винний у скоєнні ДТП.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінюючи докази суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Відповідно до ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Приписами ч.2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 83 ЦПК України - сторони та інші учасник справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням заяви.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що оскільки позовна заява не обґрунтована належними, допустими, достовірними та достатніми доказами, а припущення позивача про це не можуть бути покладені в основу рішення про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування тому підстав у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст 1166, ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, ст. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування - відмовити.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.03.2019.

Суддя : І.В. Семіряд