ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Київ

справа № 756/10726/18

провадження № 22-ц/824/6684/19

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Іванової І.В.

суддів - Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

при секретарі - Ярмак О.В.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у складі судді Диби О.В., повний текст складений 01.03.2019 року,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП «Київтранспарксервіс» про поновлення його на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу в якому вказував на те, що його 20.07.2018 було неправомірно звільнено із займаної посади начальника відділу паркування в Оболонському районі КП «Київтранспарксервіс» за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, фактично одразу після поновлення його на роботі, на підставі рішення суду. Зазначав, що виконував свої посадові обов`язки відповідно до затверджених посадових інструкцій, жодних прогулів не допускав, а відповідач на вказані обставини при вирішенні питання щодо його звільнення, уваги не звернув, що і призвело до порушення трудових прав позивача, які підлягають судовому захисту. ОСОБА_1 вказував на неправомірність дій відповідача щодо складання відносно нього актів про відсутність на роботі 11.07.2018, 13.07.2018 та 16.07.2018, які у зв`язку із невідповідністю дійсним обставинам справи є неправомірними, а тому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати недійсними та скасувати акти від 11.07.2018, 13.07.2018 та 16.07.2018; визнати недійсним та скасувати акт службової перевірки від 19.07.2018; скасувати наказ відповідача від 20.07.2018 №207-к про припинення трудових відносин; поновити позивача на роботі на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі КП «Київтранспарксервіс» та стягнути з відповідача на його користь компенсацію за час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» з 20.07.2018.

Стягнуто з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 87 096 грн. 24 коп., з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» та стягнення заробітної плати за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач КП «Київтранспарксервіс» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення, суд, надавши перевагу доводам позивача та залишивши поза увагою докази, надані КП «Київтранспарксервіс», порушив вимоги статті 89 ЦПК України.

Відповідач також зауважує, що висновки суду про виконання позивачем обов`язку щодо огляду майданчиків є безпідставними, оскільки зазначене здійснювалось ОСОБА_1 без відповідного попередження керівництва та без отримання будь-яких завдань, що потребувало б таких службових поїздок.

У відзиві на скаргу позивач зазначив, що саме виконання своїх па осадових обов`язків без будь-яких доручень свідчить про належну дисципліну, відповідальність та бажання працювати з його боку. Крім того, зазначив, що твердження відповідача щодо виконання обов`язків здійснюються лише з дозволу керівника спростовуються колективним договором, де зазначено, що для працівників служби паркування встановлюється окремий режим роботи, оскільки посадові обов`язки передбачають здійснення постійного контролю за паркувальними майданчиками, що можливо здійснити тільки шляхом моніторингу самих паркувальних майданчиків.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечував проти скарги з підстав викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач під час проведення службової перевірки та прийняття рішення про звільнення позивача, не врахував тієї обставини, що позивач був відсутній в офісному приміщенні у встановлені дні та години у зв`язку із виконанням ним покладених на нього посадових обов`язків, що не може свідчити про порушення ним трудової дисципліни, і мати наслідком звільнення працівника з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Судова колегія погоджується з таким висновком.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника (п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Судом встановлено, що на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2018 року, яким позивача поновлено на посаді начальника відділу паркування в Оболонському районі, було введено в штатний розпис цю посаду, яка після звільнення позивача в березні 2017 року була виведена з штатного розпису, однак інших штатних одиниць до вказаного відділу введено не було, тому у позивача не було в підпорядкуванні працівників (а.с. 74 - 75, т.1).

У своїй діяльності позивач в т.ч. повинен був керуватися посадовою інструкцією начальника відділу паркування служби паркування затвердженої уповноваженою посадовою особою відповідача, з якою позивача було ознайомлено у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с. 92-95, т.1).

Пунктом 4.6 посадової інструкції начальника відділу паркування служби паркування визначено, що начальник відділу несе відповідальність за невідповідність майданчиків для паркування вимогам нормативних документів.

11.07.2018 року, 13.07.2018 року та 16.07.2018 року працівниками відповідача було складено акт про відсутність позивача в ці дні на робочому місці (вул. Копилівська, 67 корп. 10) з 9:00 години до 12 год. 30 хв. та 13 год. відповідно (а.с. 76-78, т.1). При цьому начальником управління організації роботи відведених паркувальних майданчиків була складена службова записка зі змісту якої убачається, що 11, 13 та 16 липня 2018 року доручень, які пов`язані з відрядженнями за територію офісного приміщення КП «Київтранспарксервіс» ОСОБА_1 не надавалося (а.с. 80, т.1).

Актом службової перевірки від 19.07.2018, затвердженої в.о. директора КП «Київтранспарксервіс» було встановлено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з невстановлених причин з 09:00 до 13:00 годин робочого дня 11, 13 та 16 липня 2018 року (а.с. 87-89, т.1).

Із вказаного акту також вбачається, що у своїх письмових поясненнях позивач повідомляв про те, що у вказаний період часу 11 та 13 липня 2018 року здійснював виїзди на паркувальні майданчики в Оболонському районі міста Києва з метою перевірки наявності дорожніх знаків та інформаційних табличок.

Про вказані обставини, позивач повідомив керівництво службовими записками від 11.07.2018 (а.с. 29, т.1), 13.07.2018 (а.с. 31, т.1) та 16.07.2018 (а.с. 33, 34, т.1).

Зі змісту пояснювальних та службових записок, які надавалися позивачем за результатами проведеного контролю на відповідність паркувальних майданчиків вимогам щодо дорожньої розмітки та знаків вбачається, що позивачем були виконані покладені на нього обов`язки та про виявлені невідповідності доведено до відома керівництва для вжиття відповідних заходів (а.с. 29, 31, 33-34, 36, 37, 40, 42, 49-55, 81-83, т.1).

Проте, за результатами проведеної службової перевірки, комісія дійшла до висновку про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин, тому до нього слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за прогул без поважних причин 11, 13 та 16 липня 2018 року.

Наказом №207-к про припинення трудового договору від 20.07.2018 позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України з яким позивач ознайомився 20.07.2018 (а.с. 91,т. 1).

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши відповідні норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про необхідність поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стосовно посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції проігнорував той факт, що ОСОБА_1 залишив своє робоче місце без попередження свого безпосереднього керівника, був відсутній на робочому місці без поважних причин більше трьох годин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відхилив дані твердження відповідача, оскільки позивач був відсутній в офісному приміщенні у встановлені дні та години у зв`язку із виконанням ним покладених на нього посадових обов`язків, що не може свідчити про порушення ним трудової дисципліни, і зазначене відповідачем не спростовано.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в справі не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

постановив :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді :