справа № 378/78/19 головуючий у суді І інстанції Скороход Т.Н.
провадження № 22-ц/824/7454/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури на ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за позовом заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління фінансів Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, комунального закладу «Ставищенська центральна районна лікарня» Ставищенської районної ради Київської області до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовом та просив стягнути з відповідача на користь держави кошти, витрачені КЗ «Ставищенська центральна районна лікарня» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в сумі 28 093 грн. 92 коп. на рахунок КЗ « Ставищенська центральна районна лікарня».

Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року позовну заяву заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі управління фінансів Ставищенської районної державної адміністрації Київської області, комунального закладу «Ставищенська центральна районна лікарня» Ставищенської районної ради Київської області залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на підставі п. 6 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» прокурор не сплачує судовий збір. Доводи суду про те, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину стягуються лише коли наявний вирок суду є безпідставними. Ухвалою суду встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що призвело до завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а тому існує причинний зв`язок між злочинними діяннями ОСОБА_1 та перебування потерпілої особи на стаціонарному лікуванні. Звільнення особи від покарання не є підставою для звільнення її від відшкодування витрат, понесених на стаціонарне лікування. Відповідач не заперечував своєї вини у заподіянні потерпілому тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, судове рішення по закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ч. 2 ст. 284 КПК України, не оскаржував.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції керувався п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор вказував на те, що 31 липня 2018 року відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21093» порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом, яким керував ОСОБА_2 Внаслідок зіткнення транспортних засобів ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Потерпіла особа перебувала на стаціонарному лікуванні у КЗ «Ставищенська центральна районна лікарня» з 31 липня 2018 року по 04 вересня 2018 року. Ухвалою Ставищенського районного суду Київської області від 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим.

Після відкриття провадження у справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки прокурор не сплатив судовий збір за її подачу.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме відсутній вирок суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Ухвалою суду від 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим. У силу вимог ст. 284 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності з зазначених підстав не є реабілітуючою обставиною, оскільки мало місце вчинення відповідачем кримінального правопорушення і вказана обставина встановлена ухвалою про закриття кримінального провадження.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року роз`яснено судам, що у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку).

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без руху, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини та помилкового прийшов до висновку про необхідність сплати судового збору за подачу позовної заяви прокурором у даній справі.

Постановлення вказаної ухвали призвело до безпідставного залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Ставищенського районного суду Київської області від 21 березня 2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.