Провадження № 22-ц/801/1119/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуСправа № 127/27446/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Ан О.В.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральний ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Вінницької митниці ДФС від 20.03.2018 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 31 585,14 грн., який позивач сплатила.

Позивач зазначає, що Вінницькою митницею ДФС було направлено вказану постанову, яка не набрала законної сили на примусове виконання до органів ДВС, при цьому посадовим особам митниці було відомо, що позивач оскаржує дану постанову в суді. В результаті відкриття виконавчого провадження з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Крім того накладено арешт на все її майно та присвоєно статус «боржника». Позивач вказує, що з метою уникнення арешту свого майна вона вимушена була сплатити неправомірно нарахований виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій, які вважає їх збитками. Тому просить у відповідності до ч.1 ст.22, ст. 23, ст. 611, ч.1 ст.623 ЦК України відшкодувати збитки та моральну шкоду.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даними позовом.

Відповідач Державна казначейська служба України на позовну заяву подала відзив, в якому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказує, що позивач попереджалась про примусове звернення до виконання постанови у разі несплати штрафу у визначений строк. До пред`явлення звернення постанови, ОСОБА_1 про наміри оскарження рішення Вінницьку митницю ДФС не попереджала. У зв`язку з цим звернення Вінницької митниці ДФС про примусове виконання свого рішення відбулось відповідно до вимог законодавства України. Позивачем не надано доказів про вжиття нею заходів спрямованих на зупинення примусових виконавчих дій та уникнення негативних наслідків.

Відповідач Вінницька митниця ДФС, заперечуючи позов, подала відзив, в якому вказала, що вважає митницю неналежним відповідачем у справі, позов не обґрунтований, тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що пред`явлення постанови до виконання відбулось відповідно до митного законодавства. Позивачем у свою чергу не вжито жодних дій в процесі виконавчого провадження для того, щоб уникнути сплати судового збору та накладення арешту на її майно. Крім того в розумінні ст. 22 ЦК України витрати на проведення виконавчих дій не являються збитками.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків 3158,51 грн 51 коп. Стягнуто з Вінницької митниці ДФС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 300,00 грн 00 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Вінницька митниця ДФС подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач , направляючи постанову на примусове виконання в органи ДВС , діяв у межах, визначених законом, натомість позивач не скориставсь правом оскарження постанови №0162/40100/18 про відкриття виконавчого провадження і не вчиняла будь-яких дій щодо закінчення виконавчого провадження, що вказує на безпідставність позовних вимог і є підставою для відмови в задоволенні позову.

В свою чергу ОСОБА_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники правом подання письмового відзиву на скаргу не скористались.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.05.2019 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України, в наслідок невиконання нею вимог попередньої ухвали суду від 03.05.2019 року, було відмовлено.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що постановою Вінницької митниці ДФС у справі про порушення митних правил №0162/40100/18 від 20.03.2018 ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 31 585,14 гривень. Як зазначено в самій постанові дата набрання законної (юридичної) сили рішенням 31 березня 2018 року.

22.03.2018 супровідним листом №1114/02-80-20-01 позивачу направлено копію вказаної постанови. При цьому, ОСОБА_1 повідомлено про необхідність сплати штрафу протягом 15 діб з дня отримання постанови та попереджено, що у разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до виконавчого органу.

30.03.2018 позивач отримала копію постанови особисто.

Відповідно до ст. 535 Митного кодексу України, постанова органу доходів і зборів про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил підлягає виконанню після закінчення строку оскарження, зазначеного у ст. 529 цього Кодексу. Орган доходів і зборів, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або через державного виконавця.

Згідно до ст. 540 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені ст. 539 цього Кодексу (15 днів з дня надіслання постанови), постанова органу доходів і зборів або суду (суддів) надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходження його майна.

Однак позивач в установлений строк штраф не сплатила, тому на виконання вимог ст.ст. 535, 540 Митного кодексу України, 16.04.2018 Вінницька митниця ДФС направила заяву до органів ДВС для примусового виконання постанови №0162/40100/18 від 20.03.2018 про порушення митних правил.

07.05.2018 державним виконавцем Центрального відділу ДВС міста Вінниці відкрито виконавче провадження з виконання постанови та стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 3158,51 грн. Дану постанову направлено позивачу для виконання та відома, і зазначено про право оскарження її у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Позивач лише 08.09.2018 сплатила штраф накладений відповідно до постанови Вінницької митниці ДФС.

В подальшому 21.09.2018 ОСОБА_1 звернулась з заявою до Вінницької митниці ДФС та просила відізвати постанову від 20.03.2018, як така що не підлягає виконанню з 07.05.2018.

02.10.2018 позивач сплатила виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій в розмірі 3 301,51 грн..

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні, завдані збитки, які полягають у понесені нею витрат по примусовому виконанні постанови ДВС , а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в душевних стражданнях.

Збитки, на переконання суду першої інстанції, були спричинені позивачу внаслідок пред`явлення відповідачем- Вінницькою митницею ДФС до примусового виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу до ДВС, що позбавило ОСОБА_1 права на добровільне виконання рішення органу доходів і зборів і призвело до порушення принципу добросовісності при виконанні своїх функцій органом державної влади.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, у зв`язку з наступним.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач звернулась до суду з позовом, оскільки вважає, що відповідач Вінницька митниця ДФС безпідставно, в супереч Закону звернулась до ДВС з заявою про примусове виконання своєї постанови від 20.03.2008 року, не дивлячись на те, що її рішення оскаржено ОСОБА_1 в судовому порядку, і ця обставина, як зазначає позивач, була Вінницькій митниці ДВС відома.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказує, що виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій ДВС, які вона понесла, є збитками, які в порядку ст.ст. 22, ,611,623 ЦК України підлягають відшкодуванню на її користь.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 та 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю органом державної влади ,органу Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування та посадовими чи службовими особами органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173,1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

На вказані норми ЦК України суд першої інстанції уваги не звернув та не застосував їх до спірних правовідносин, що є порушенням норм матеріального права.

Ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Апеляційною інстанцією встановлено, що постановою Вінницької митниці ДФС №0162/40100/18 від 20.03.2018 ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені порушення митних правил, передбачених ст. 485 Митного кодексу України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, що становить 31 585,14 гривень.

Дана постанова набирає законної сили 31.03.2018 року, про що було зазначено у її тексті.

22.03.2018 відповідачем супровідним листом №1114/02-80-20-01 ОСОБА_1 було направлено копію вказаної постанови. При цьому, ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність сплати штрафу протягом 15 діб з дня отримання постанови та попереджено, що у разі несплати штрафу у встановлений строк, постанова буде надіслана для примусового виконання до виконавчого органу.

Ст.535 МК України передбачено, що постанова органу доходів і зборів про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил підлягає виконанню після закінчення строку оскарження, зазначеного у ст. 529 цього Кодексу. Орган доходів і зборів, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил, виконує її самостійно або через державного виконавця.

Ст.540 МК України визначає, що у разі якщо штраф не буде сплачено у строки, встановлені ст. 539 цього Кодексу (15 днів з дня надіслання постанови), постанова органу доходів і зборів або суду (судді) надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання або роботи порушника або за місцезнаходженням його майна.

30.03.2018 позивач отримала копію даної постанови особисто, однак у встановлений 15-денний термін штраф не сплатила.

В зв`язку з чим, Вінницька митниця ДФС, у передбаченому Законом порядку 16.04.2018 року вказану постанову направила на примусове виконання до Центрального відділу ДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області, яке 07.05.2018 року відкрило виконавче провадження.

Вінницький апеляційний суд, з врахуванням наведеного прийшов до висновку, що Вінницька митниця ДФС в даному випадку діяла у відповідності до вимог чинного митного законодавства, тобто неправомірність в її діях відсутня.

Наявність того факту, що ОСОБА_1 оскаржила дану постанову в судовому порядку, звернувшись з відповідним позовом, про що відповідач дізнався після 16.04.2018 року, не свідчить про незаконність його дій.

Будь яких дій, в разі незгоди з примусовим виконанням постанови митного органу, зокрема щодо оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження, дій державного виконавця тощо ОСОБА_1 не вчиняла.

При цьому апеляційна інстанція звертає увагу, що 3301,51 гривень виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, які є предметом спору, позивачем було сплачено лише 02.10.2018 року.

З врахуванням наведеного, апеляційна інстанція прийшла до висновку, що підстави для відшкодування збитків та моральної шкоди у даному випадку відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції до правовідносин, що склалися між сторонами не застосував норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові в повному обсязі, в зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь Вінницької митниці Державної фіскальної служби України підлягають стягненню витрати, понесені нею по оплаті судового збору при зверненні до суду з апеляційною скаргою в розмірі 1 104,60 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 22, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.535 ,539,540 МК України, ст.ст. 81,141, 367, 374, 376, 382-384, 389,430 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вінницької митниці Державної фіскальної служби України задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької митниці Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральний ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Вінницької митниці Державної фіскальної служби України судовий збір у розмірі 1 104,60 гривень.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало