Справа № 503/2049/18
Провадження № 2/503/108/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про виселення відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 та повернення майна відповідачем ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що даний будинок належить позивачу на праві приватної власності, однак у ньому фактично проживає відповідач у справі ОСОБА_2 , який не є членом її сім`ї та приходиться зовсім чужою людиною, який нібито придбав будинок у відповідача ОСОБА_3 , яка неправомірно вивезла все майно з будинку. Жодних договорів між нею та відповідачами укладено не було, а відтак ОСОБА_2 проживає у даному житловому приміщенні без будь-яких на те правових підстав. Факт проживання відповідача ОСОБА_2 у будинку порушує її право власності на нерухоме майно, що позбавляє її можливості користуватися та розпоряджатися власністю на власний розсуд. Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 не бажає в добровільному порядку виселятися з належного позивачу на праві власності будинку, просить суд виселити відповідача ОСОБА_2 з вказаного житлового будинку без надання іншого житла та зобов`язати відповідача ОСОБА_3 повернути усі неправомірно вивезені нею речі з будинку, а також стягнути з відповідачів на її користь судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується його підписом в поштовому повідомленні, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. Надала до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання її представника ОСОБА_4 .

Однак, відповідачем ОСОБА_3 не надано жодного доказу на підтвердження того, що її інтереси в суді будуть представлені представником ОСОБА_4,

Отже, суд не вбачає наявності підстав для відкладення судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідачів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №129339266 від 02.07.2018 року.

З довідки Загнітківської сільської ради Кодимського району №01-16/165 від 12.03.2019 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає без реєстрації ОСОБА_2 , 1959 року народження.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Так, права власника житлового будинку, визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У зв`язку з відсутністю на сьогоднішній день договірних відносин між позивачем як власником зазначеного житлового будинку та відповідачем ОСОБА_2 , а також те, що відповідач ОСОБА_2 не набув самостійного права на вказаний будинок з підстав, передбачених законом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення відповідача ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог щодо повернення відповідачем ОСОБА_3 майна, вивезеного з вищевказаного житлового будинку, суд не вбачає підстав для їх задоволення.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 вивезла з житлового будинку АДРЕСА_1 будь-яке майно, що належить позивачу.

Отже, враховуючи, вище викладене, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку задовольнити частково.

Виселити у примусовому порядку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, з житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП відсутній, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом, в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Б.С. Сердюк