Номер провадження: 22-ц/813/1558/19
Номер справи місцевого суду: 522/7907/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бойчук А.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: адвоката скаржника ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» - Архипової О.Г., представника зацікавленої особи АТ «ВТБ Банк» - Фурмана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2018 року по справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргідроспецфундаментбуд» на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Євгена Петровича, за участю заінтересованих осіб: Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», Приватного акціонерного товариства «Стройіндустрія», ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство «Торговий дім каштан», Приватне підприємство «Супермаркет будівельних матеріалів»,-

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2016 року ПАТ «Укргідроспецфундментбуд» звернулось до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Макушева Є.П., заінтересована особа, ПАТ «БМ Банк».

Мотивуючи вимоги своєї скарги тим, що 05 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Є.П., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №522/4120/13-ц, виданим 15.12.2015р. Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості ПП «Стройіндустрія» по кредитному договору №200-17DC -014 від 20.11.2009р. у розмірі 6 670 223, 38 гривень, судового збору в розмірі 3 441,00 гривень та судових витрат, пов`язаних із заявою до суду в розмірі 639, 40 гривень, всього 6 674 303, 78 гривень, що підтверджується копією постанови та супровідним листом від 05.04.2016р. за вих. №02.1-14/5236.

ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016р. ні у відділенні поштового зв`язку, ні кур`єром.

21 квітня 2016 року скаржник дізнався, що 14.04.2016р. старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2016р., прийняту в межах ВП № 5069738 у межах суми стягнення 7 341 787, 66 гривень, з метою своєчасного виконання рішення суду.

Також 14 квітня 2016 року старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, у межах суми стягнення 7 341 787, 66 гривень, у зв`язку із закінченням строку на самостійне виконання, тобто до 06.04.2016р..

Так, посилаючись на те, що ПАТ «Укргідроспецфундаменбуд» було позбавлено можливості здійснити самостійне (добровільне) виконання судового рішення, оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016р. такий строк був наданий в один календарний день без врахування терміну для пересилки та постанова взагалі не була відправлена і вручена належним чином боржнику, як того вимагають положення чинного Закону України «Про виконавче провадження», тому ПАТ «Укргідроспецфундаменбуд» звернулось до суду із вказаною скаргою та просило суд задовольнити вимоги скарги в повному обсязі.

Представник державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, надав суду письмові заперечення на скаргу.

Представник АТ «БМ БАНК» в судове засідання не з`явився, надав суду письмові пояснення, згідно яких просив задовольнити скаргу ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд».

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2018 року скаргу задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні скарги повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Макушев Є.П., представники ПрАТ «Стройіндустрія», ПрАТ «Торговий дім каштан», ПП «Супермаркет будівельних матеріалів», а також ОСОБА_1 не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 1 ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи та у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях на апеляцію, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 383, 384 ЦПК України, який був чинний на час проведення виконавчих дій, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Статтями 447, 448 ЦПК України, в редакції чинної під час розгляду справи судом першої інстанції, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року №2677-VІ, що набрав законної сили 08 березня 2011 року, в редакції чинної на час проведення виконавчих дій, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

У частинах 1 та 2 статті 11 вказаного Закону зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частинами 1 та 2 статті 25 вказаного Закону визначено, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 квітня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Євгеном Петровичем, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №522/4120/13-ц, виданим 15.12.2015р. Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості Приватного підприємства «Стройіндустрія» по кредитному договору №200-17DC -014 від 20.11.2009р. у розмірі 6 670 223, 38 гривень, судового збору в розмірі 3 441,00 гривень та судових витрат, пов`язаних із заявою до суду в розмірі 639, 40 гривень, всього 6 674 303, 78 гривень, що підтверджується копією постанови та супровідним листом від 05.04.2016р. за вих. №02.1-14/5236 (т. 1, а. с. 50-52, 64).

Пунктом 2 вищевказаної постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016р. боржнику було надано строк для самостійного виконання рішення, а саме до 06.04.2016р., тобто один календарний день з моменту винесення самої постанови.

Боржнику ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» стало відомо про винесення старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушевим Євгеном Петровичем, постанови про відкриття виконавчого провадження та її зміст тільки після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №50695738, яку він отримав нарочно 25.04.2016р., що підтверджується відміткою на супровідному листі від 05.04.2016р. за вх. №02.1-14/5236 у матеріалах витребуваного виконавчого провадження №50695738 (т. 1, а. с. 50).

ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» не отримував копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016р. ні у відділенні поштового зв`язку, ні кур`єром.

21 квітня 2016 року боржник дізнався, що 14.04.2016р. старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2016р., прийняту в межах ВП №5069738 у межах суми стягнення 7 341 787, 66 гривень, з метою своєчасного виконання рішення суду, що підтверджується копією постанови та роздруківкою з сайту «Укрпошта» про поштове відправлення №739 і поштовим конвертом про відправку (т. 1, а. с. 12, 13, 56).

В той же день божник дізнався, що 14.04.2016р. старшим державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, у межах суми стягнення 7 341 787, 66 гривень, у зв`язку із закінченням строку на самостійне виконання, тобто до 06.04.2016р . , що підтверджується копією вказаної постанови та роздруківкою з сайту «Укрпошта» про поштове відправлення №739 і поштовим конвертом про відправку (т. 1, а. с. 12, 13, 60-61) .

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що старшим державним виконавцем не направлялось поштове відправлення - постанова про відкриття виконавчого провадження у вигляді рекомендованого листа з повідомленням про його вручення на адресу боржника ПАТ «УГСФБ», згідно встановленого порядку для поштових відправлень і вимог статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про неправомірність дій старшого державного виконавця під час виконання судового рішення, що не відповідає чинному законодавству України. Заперечення представника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відправлення останнім і отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.04.2016р., суд не прийняв до уваги, оскільки не надані належні та допустимі докази отримання повідомлення про вручення поштового відправлення.

Тому, боржника ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд», позбавлено можливості самостійно (добровільно) виконати рішення суду та/або вчинити інші дії направлені на захист прав у виконавчому провадженні №50695738, що є порушенням норм чинного законодавства України. У зв`язку із чим, постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Макушева Євгена Петровича про арешт коштів боржника від 14.04.2016р. і постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2016р., прийнято в межах виконавчого провадження №50695738 є незаконною та підлягає скасуванню.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

У пунктах 1 та 3 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року №6 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

У зв`язку із цим у разі доведення факту зловживання процесуальними правами чи невиконання обов`язків, передбачених статтею 12 Закону про виконавче провадження, під час здійснення виконавчого провадження зазначене може бути підставою для відповідного реагування, зокрема звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно статті 377-1 ЦПК, пунктом 18 частини третьої статті 11 Закону про виконавче провадження тощо.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина 5 статті 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина 2 статті 22, стаття 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов`язковість рішень суду.

Згідно положень статті 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 4, 5 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року №2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у частині 1 статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Заперечуючи проти скарги, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надав письмові пояснення, у яких зазначив, що боржника ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» було належним чином повідомлено про відкриття виконавчого провадження, оскільки на адресу останнього було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомлення про вручення. Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обв`язку, як це зазначає боржник ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд», пересвідчитись чи отримана божником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, чи ні. Державним виконавцем всі дії вчинені правомірно, тому підстави для скасування постанови від 05 квітня 2016 року, постанови про арешт коштів боржника від 14 квітня 2016 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 14 квітня 2016 року відсутні (т. 1, а. с. 46-49).

На підтвердження своїх заперечень проти скарги, уповноважений представник відділу примусового виконання рішень надав суду копію реєстру рекомендованих відправлень по Україні від 05.04.2016р., з якого вбачається, що боржнику ВАТ «Укргідроспецфундаментбуд» на адресу: м. Дніпропетровськ, вул. Ширшова, 9 , 05 квітня 2016 року було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження, про що свідчить відбиток печатки поштового відділення з датою 05.04.2016р. (т. 1, а. с. 53).

До теперішнього часу боржник не виконав виконавчий лист №522/4120/13-ц, виданий 15.12.2015р. Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ПАТ «Укргідроспецфундаментбуд» на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості Приватного підприємства «Стройіндустрія» по кредитному договору №200-17DC -014 від 20.11.2009р. в розмірі 6 670 223, 38 гривень, судового збору в розмірі 3 441,00 гривень та судових витрат, пов`язаних із заявою до суду в розмірі 639, 40 гривень, всього 6 674 303, 78 гривень, ні добровільно, ні примусово, посилаючись на суто формальні обставини, що свідчить про те, що боржник не виконує свої зобов`язання сумлінно користуватися усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Однак, в порушення положень статей ст. 12, 81 ЦПК України суд першої інстанції усунувся від встановлення обставин, пов`язаних з розглядом скарги, не перевірив доводи уповноваженого представника відділу примусового виконання рішень про те, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено обв`язку пересвідчитись чи отримана божником копія постанови про відкриття виконавчого провадження, тому державний виконавець вжив усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення суду, діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

За таких підстав, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно задовольнив скаргу, що перешкоджає подальшому виконанню судового рішення, та у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 379, 382-384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено: 03.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

П.М. Черевко