Дата документу 07.06.2019 Справа № 318/2165/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 318/2165/18Головуючий у 1-й інстанції Петров В.В.
Пр. № 22-ц/807/1576/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» (надалі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача за договором про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року станом на 22.07.2018 року заборгованість у розмірі 54823,73 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 49302,73 грн., за відсотками - 4721,00 грн. та штрафу у розмірі - 800,00 грн., а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 19.01.2018 року Публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 уклали оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500806857, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит на умовах Продукту «Рефінансування беззаставних кредитів» у сумі 49544,54 грн. на термін 84 місяці, а саме: з 22.01.2018 року до 22.01.2025 року. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 49544,54 грн. У порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.07.2018 року має вищезазначену заборгованість. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але відповідач ухиляється від сплати заборгованості на користь Банку у добровільному порядку.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено судді першої інстанції Петрова В.В. (а.с. 54).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 57) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року (а.с. 78-84) у позов Банку у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у сумі 54823,73 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 49302,73 грн., заборгованості за відсотками в сумі 4721,00 грн.; штрафу в сумі 800,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1762,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 86-90) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 39).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 104), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 108).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 109-116).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Однак, у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно суддя Гончар М.С. перебувала у відпустці (а.с. 117-118).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 525, 526, 610, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 76, 258-259, 263-265, 273, 352 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 19.01.2018 року Банк та Запалух В.І. уклали оферту на укладення угоди про надання особистого кредиту, відповідно до умов якого, позивач зобов`язується надати відповідачу кредит в сумі 49544,54 грн.

Суд першої інстанції правильно вважав, що твердження відповідача про те, що 19.01.2018 року між ОСОБА_1 та позивачем було підписано Акцепт (згода) її пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857, де були прописані всі основні умови угоди, але самої угоди про надання особистого кредиту № 500806857 між ним та позивачем укладено не було, та те, що ні 500806857року ні пізніше, ОСОБА_1 жодного договору, жодної угоди про надання кредиту не підписував і грошових коштів від Банку не отримував, спростовується наступним.

Відповідно до ст. 638 ч. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 638 ч. 2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

В силу вимог ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Тобто, відповідно до оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року між ОСОБА_1 та Банком, Запалух В.І. запропонував Банку укласти угоду про надання особистого кредиту та надати йому особистий кредит на умовах продукту «Рефінансування кредитних карт», а саме:

- (п.1) сума кредиту, валюта кредиту - 49544,54 грн.;

- (п.2) процентна ставка за користування кредитом - 23,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована;

- (п.4) дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій 22.01.2025 року;

- (п.5) кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором № 500575975 від 19.12.2016 року шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 5975, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346, суми грошових коштів в розмірі 31364,13 грн.;

- повернення заборгованості за кредитним договором № 591023680 від 15.06.2017 року шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 3680, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа Банк», МФО 300346, суми грошових коштів в розмірі 18180,41 грн.;

- (п.5.1) днем надання кредиту пропоную вважати день списання кредитних коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в пункті 5 цієї оферти;

- (п.12) підписанням цієї оферти на укладення угоди про надання кредиту ОСОБА_1 беззаперечно підтвердив, що такий попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартості кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацію про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів сукупних послуг, а також будь-якою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими віна цілком згодний. Ознайомлений з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, зокрема його положеннями, що регулюють порядок та умови оформлення особистого кредиту, здійснення договірного списання, які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які йому роз`яснені та з якими він цілком згодний.

Вищевказана оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року підписана ОСОБА_1 особисто (анкета - заява ОСОБА_1 від 19.01.2018 року на акцепт Публічної пропозиції Банку на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» а.с.18).

В свою чергу, з іншої сторони, згідно акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року, Банк підтвердив, що прийняв пропозицію ОСОБА_1 , що міститься в оферті на укладення угоди про надання особистого кредиту від 19.01.2018 року №500806857 укласти з Банком угоду про надання особистого кредиту, що укладений між позичальником та Банком раніше та надати позичальнику особистий кредит на умовах продукту «Рефінансування кредитних карт».

У даному акцепті містяться всі необхідні передбачені законом істотні (та другорядні) умови, які викладені у письмовій формі та підтверджені волевиявленням ПАТ «Альфа-Банк», прийняти їх, аналогічно до запропонованих ОСОБА_1 у Оферті на укладення з такою угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року.

Тому, в порядку передбаченому ст.ст. 638, 641 ЦК України та іншими нормами чинного законодавства між ПАТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року, яка складається з оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року підписаної ОСОБА_1 та акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року підписаного Банком.

Крім цього, що стосується факту надання кредиту ОСОБА_1 судом першої інстанції було правильно встановлено таке.

За змістом п.5.1. запропонованої до прийняття оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року підписаної зі сторони ОСОБА_1 (а.с. 4) та аналогічно змісту підтвердженого до прийняття шляхом підписання акцепту пропозиції про укладення угоди про надання особистого кредиту № 500806857 від 19.01.2018 року (а.с.5), зі сторони Банку зазначено: «(п.5.1) днем надання кредиту пропоную вважати день списання кредитних коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, що вказані в пункті 5 цієї оферти». На підтвердження факту надання кредиту Банком на користь ОСОБА_1 шляхом списання грошової суми 49544,54 грн. з позичкового рахунку Банку НОМЕР_1 та зарахування на рахунок позичальника ОСОБА_1 № НОМЕР_2, позивачем надано оригінал виписки з особового рахунку позичальника-відповідача (а.с. 22-24).

Зі змісту «Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів» затвердженої наказом Державної податкової служби України № 583 від 05.07.2012 р., а також зміст Листа Державної фіскальної служби від 10.02.2016 року №2673/6/99-99-19-02-02-15, вбачається наступне: «Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Таким чином, виписка з особового рахунка клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит.

У порушення умов договору, відповідач, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 22.07.2018 року має заборгованість за кредитом - 49302,73 грн., за відсотками - 4721,00 грн., а всього на суму 54823,73 грн. (а.с.21).

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку, розмір якої станом на 22.07.2018 року становить - 800 грн.

Відповідно до п.п. 4.3.13, 4.3.16 Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» (а.с. 6-17) Банк має право достроково розірвати договір в порядку передбаченому договором та/або чинним в Україні законодавством. Банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язань Держателя за договором у випадках та порядку передбаченому Договором.

Згідно із п.п. 10.2 Публічної пропозиції ПАТ «Альфа - Банк» у разі порушення клієнтом умов договору, наявності інших підстав, передбачених цим договором або діючим законодавством України, Банк має право розірвати договір, попередивши клієнта будь-яким із доступних для Банку засобів: електронною поштою чи рекомендованим листом (а.с. 4-12).

Листом - вимогою про досудове врегулювання спору № 21-52 б/б р (а.с. 25-26) Банк повідомив ОСОБА_1 про наявність у нього заборгованості в розмірі 54823,73 грн. та вимагав достроково повернути кредитні кошти, сплатити нараховані проценти штраф/пеню, в строк не пізніше тридцяти днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше трьох днів з дати її отримання.

Вказана вимога у встановлений в ній строк ОСОБА_1 виконана не була.

Погашення заборгованості за кредитним договором № 500806857 від 19.01.2018 року не відбулося.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, суд першої інстанції правильно вважав, що Банк у цій справі вправі вимагати стягнення з відповідача вищезазначеної заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та неустойкою.

Згідно із п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 у тому числі дублюють доводи заперечень останнього на позовну заяву Банку у суді першої інстанції у цій справі (а.с. 67-68), яким суд першої інстанції вже надав відповідну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він вважає єдино вірною.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі та у спростування останнього.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору сторін у цій справі.

Оскільки, за змістом ст. 204 ЦК України (презумпція правомірності правочину) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що недійсність вищезазначеного договору сторін прямо не встановлена законом. Відповідач ОСОБА_1 не заявляв у цій справі зустрічних позовних вимог про визнання вищезазначеного договору сторін недійсним. Також відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду першої інстанції у цій справі для долучення рішення суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійсним.

В силу вимог ст. 629 ЦК України (обов`язковість договору) договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду у матеріали цієї справи доказів того, що вищезазначена заборгованість перед Банком за вищезазначеним договором сторін погашена станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі.

Нарахована Банком у цій справі пеня є значно меншою, ніж сума основного боргу відповідача за договором перед Банком, тому підстави для зменшення пені судом за рішенням суду на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України у цій справі відсутні.

Вищезазначений договір сторін є договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг Банку знаходяться у тому числі в загальному доступі.

Підписавши вищезазначену заяву - анкету про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в Пат «Альфа-Банк» (а.с.18), ОСОБА_1 погодився із всіма умовами вищезазначеного договору із Банком.

Права ОСОБА_1 , як споживача послуг Банку, не порушені.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема відповідачем апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 2643,00 грн. (а.с. 102), сплаченого відповідачем при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 09 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.