КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7471/2019
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Верланова С.М., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року про передачу справи на розгляд іншого суду у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції Київської області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби в місті Києві про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу досудового слідства, прокуратури та суду,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року справу передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області за виключною підсудністю.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ НП Київської області вказує, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження у справі.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції Київської області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби в місті Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом державної влади.

Постановляючи ухвалу про передачу справи до іншого суду, суд першої інстанції посилався на ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

Суд першої інстанції зазначав, що оскільки вирок щодо позивача було винесено Києво-Святошинським районним судом Київської області, справа має розглядатися за правилами виключної підсудності саме цим судом.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» регулює порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не заперечував проти законності дій органів державної влади в процесі розгляду кримінальної справи №369/1905/13к, за результатами розгляду якої його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

ОСОБА_1 звернувся з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом державної влади, у зв`язку з незбереженням речового доказу по кримінальній справі, а саме автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер кузова VIN НОМЕР_2 ).

Суддя вказаних обставин не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу про передачу справи до іншого суду.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», до правовідносин, що є предметом даного спору, оскільки позивач посилається на завдання шкоди внаслідок інших незаконних дій державного органу і така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч.6 ст.27 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.

Відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідачів є Шевченківський район міста Києва, що за територіальною підсудністю належить до Шевченківського районного суду міста Києва.

Відповідно до ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

З матеріалів справи не вбачається, що внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду, тому висновок суду першої інстанції щодо передачі справи за виключною підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області не відповідає обставинам справи.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного, ухвала суду підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 11 березня 2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: С.М. Верланов

С.І. Савченко