Житомирський апеляційний суд
Справа №293/14/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 4 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/14/17 за позовом ОСОБА_1 до відділу економічного розвитку і торгівлі Черняхівської районної державної адміністрації, треті особи - Черняхівська селищна рада Житомирської області, ОСОБА_2, про скасування запису органу приватизації, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання майна комунальною власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Грубіяна Є. О., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду II групи рішенням виконавчого комітету Черняхівської селищної ради від 23 липня 1992 року видано ордер № 008365, серії АЖ, на сім'ю з двох осіб, на право заняття житлового приміщення, яке складається з двох кімнат (18,1 та 10,7 кв.м) в будинку АДРЕСА_1. Тобто, одна кімната, жилою площею 18,1 кв.м., виділялася, виходячи із складу сім'ї 2 людини, а інша кімната, жилою площею 10,7 кв.м., - як додаткова жила площа у вигляді окремої кімнати йому як інваліду- учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» він звернувся до відділу приватизації Черняхівської районної ради із заявою про приватизацію даної квартири, але не зазначив вид власності. Представники органу приватизації, не перевіривши заяву на відповідність вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир будинків у власність громадян, розпорядженням органу приватизації №358 від 28 грудня 1993 року, заяву задовольнили та передали вказану квартиру у приватну спільну власність на підставі розпорядження від 28 грудня 1993 року.

14 березня 1995 року відділом приватизації Черняхівської районної ради розпорядження органу приватизації №358 від 28 грудня 1993 року було скасовано, а свідоцтво про право власності №358 від 28 грудня 1993 року - анульовано, про що були зроблені відповідні записи:

- в книзі реєстрації квартир, одноквартирних будинків, що належать громадянам на праві приватної власності;

- в розпорядженні органу приватизації № 358 від 28 грудня 1993 року;

- в свідоцтві про право власності № 358 від 28 грудня 1993 року

та видано нове розпорядження №22-а від 14 березня 1995 року про передачу вказаної квартири в його особисту приватну власність.

На підставі розпорядження №22-а від 14 березня 1995 року було видано свідоцтво про право власності на житло.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2010 року по справі №2-276/10 визнано незаконним та скасовано розпорядження №22 від 14 березня 1995 року відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної державної адміністрації.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 №22-а від 14 березня 1995 року.

Відновлено дію свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 №358 від 28 грудня 1993 року, видане на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

На його думку, поновлення дії свідоцтва про право власності на житло за відсутності чинного розпорядження, на підставі якого воно було видане, не має жодних правових наслідків й дане житлове приміщення було приватизоване на його ім'я та на ім'я ОСОБА_2 з порушенням вимог законодавства.

З урахуванням викладеного, просив визнати квартиру АДРЕСА_2 комунальною власністю Черняхівської селищної ради.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 3 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Зокрема, зазначає, що 17 січня 2018 року до початку підготовчого судового засідання ним було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив скасувати запис «відновлено дію розпорядження органу приватизації № 358 від 28 грудня 1993 року за рішенням Черняхівського районного суду від 27 травня 2010 року, справа № 2-276/10, набрало чинності 8 вересня 2010 року» в книзі реєстрації квартир (будинків), що належать громадянам на праві приватної власності. Окрім того, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності № 358 від 28 грудня 1993 року на квартиру АДРЕСА_3 №358 , видане на його ім'я та на ім'я його колишньої дружини ОСОБА_2, та визнати спірну квартирукомунальною власністю Черняхівської селищної ради.

Зазначає, що суд не розглянув перші дві позовні вимоги.

Вважає, що свідоцтво на право власності на спірну квартиру є нечинним, а на теперішній час існує розпорядження № 22-а від 14 березня 1995 року, яке є дійсним та законним. Оскільки не було поновлено дію розпорядження № 358 від 28 грудня 1993 року, то свідоцтво № 358, яке є похідним від розпорядження, не має юридичної сили. Наявність чинного розпорядження відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної ради народних депутатів Житомирської області № 22-а дає підстави вважати, що квартира є комунальною власністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що набула право власності на спірну квартиру шляхом приватизації один раз, а позивач, отримавши вдруге свідоцтво на право власності на квартиру, незаконно позбавив її права власності на житло. У судовому засіданні позивач не зміг пояснити, кому саме хоче передати спірну квартиру у комунальну власність, тим більше, що йому належить лише 1/2 частина квартири. Стверджує, що не в змозі користуватися власним майном, оскільки позивач незаконно розпоряджається належною їй часткою квартири. Жодної правової підстави для передачі нерухомого майна у комунальну власність не існує, житло є приватизованим та має два власника.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відділом приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної ради прийнято розпорядження №358 від 28 грудня 1993 року про передачу у приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4.

На підставі даного розпорядження 28 грудня 1993 року позивачеві та його дружині ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на вказане житлове приміщення.

В подальшому, розпорядженням №22-а від 14 березня 1995 року заяву наймача ОСОБА_1 задоволено та передано йому приватну власність вказану квартиру.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2010 року у справі №2-276/10 позов ОСОБА_2 довідділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної державної адміністраціїта ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження №22 від 14 березня 1995 року відділу приватизації майна комунальної власності Черняхівської районної державної адміністрації.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 №22-а від 14 березня 1995 року, видане на ім'я ОСОБА_1

Відновлено дію свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 №358 від 28 грудня 1993 року, видане на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 5 листопада 2012 року у справі №2/0624/662/2012 за позовом ОСОБА_1 до управління економіки Черняхівської райдержадміністрації, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло відмовлено за безпідставністю.

У березні 2013 року ОСОБА_1 звертався до суду з позовом, в якому просив визнати частково недійсним розпорядження органу приватизації №358 від 28 грудня 1993 року та зобов'язати Черняхівську РДА Житомирської області внести зміни у дане розпорядження, вказавши про передачу спірної квартири в приватну часткову власність: а саме, про передачу кімнати площею 10,7 кв.м. в його власність, а кімнати площею 18,1 кв.м. - у спільну сумісну власність його та дружини.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 17 червня 2013 року у задоволенні даних позовних вимог відмовлено.

Отже, чисельним рішеннями судів встановлена правомірність передачі вказаної квартири у спільну сумісну власність позивача та його колишньої дружини.

На даний час позивачеві та ОСОБА_2 належить по Ѕ частці зазначеного житла на підставі рішення Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 4 січня 2017 року.

Передбачені законом підстави для передачі вказаної квартири у комунальну власність та визнання недійсним свідоцтва про право власності на це житло, виданого 28 грудня 1993 року, відсутні.

Окрім того, позивач позбавлений права ставити питання про повернення майна до комунальної власності.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.259,268,367 ,368,374, 375,381-384 ЦПК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 3 грудня 2018 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 11 березня 2019 року.