ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3032/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарях - Бак О.Л., Степанишина Г.А., Леонтьєв В.В.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, визначення порядку користування квартирою -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, визначення порядку користування квартирою. В. обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що сторони є співвласниками квартири в рівних частинах, що встановлено судовим рішенням. Відповідач самовільно змінила замки у вхідних дверях, без згоди позивача вселила сім`ю з трьох осіб, чим порушує право власності позивача, оскільки останній не може користуватися своєю власністю. На письмову вимогу позивача припинити зазначені порушення, відповідач не реагує, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали та пояснили, що дійсно за його згодою квартира була передана в оренду, за що сторони отримували кошти, проте після закінчення договору оренди, іншого договору позивач не укладав, а кошти які відповідач продовжила направляти позивачу були допомогою від останньої, як доньки, а не орендна плата. Відповідач самовільно вселила у квартиру сторонніх осіб, змінила замки і позивач вимушений проживати в іншому місці, оскільки у квартиру потрапити змоги не має. Зазначені пояснення частково містяться у відповіді на відзив.

В подальшому позивач змінив пояснення та повідомив суду про те, що знав, що квартиру орендують особи, після закінчення договору оренди, на прохання орендаторів, позивач особисто дозволив їм проживати у квартирі, де ці особи наразі проживають без договору за усною домовленістю. Ключі від вхідних дверей позивач має і може безперешкодно користуватися квартирою. Проте, позивач зазначає, що актуальність вимоги про встановлення порядку користування квартирою залишається не змінною, оскільки позивач бажає сплачувати комунальні послуги виключно за ту частину квартири, якою буде користуватися, для чого необхідно укласти окремий договір на обслуговування тієї частини квартири, яка буде виділена судовим рішенням.

Відповідач та представник останньої позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що за згодою позивача квартири здавалася в оренду, за що позивач отримував грошові кошти. Останні орендатори змінили замки на вхідних дверях, про що попередили відповідача, оскільки всупереч умовам договору оренди, позивач міг прийти до квартири без попередження. Після закінчення договору оренди, позивач отримав ключі від квартири і не має перешкод у користуванні нею. Позивач не заперечував щоб орендатори продовжили проживати у квартирі, де вони наразі і проживають, проте зараз позивач не бажає укладати з ними договір оренди і орендатори проживають за усною домовленістю. Отже, вимоги про вселення у квартиру та усунення перешкод у користуванні нею не є обґрунтованими. Що стосується вимоги про встановлення порядку користування квартирою, з підстав визначених позивачем, відповідач також вважає останні не обґрунтованими, оскільки позивач є власником Ѕ частини квартири і зобов`язаний нести тягар утримання майна відповідно до розміру своєї частки. Крім того, відповідач в квартирі не проживає і будь яких заперечень з приводу користування обраними позивачем кімнатами у квартирі з боку відповідача відсутні. Також відповідач зазначила, що всі договори оренди позивач підписував особисто і знає всіх орендарів, що ж стосується наявності двох договорів, то договір оренди від 01.08.2016 фактично не вступив у дію, оскільки в орендарів виникли проблеми особистого характеру, у зв`язку з чим і був укладений інший договір оренди від 17.12.2016. Зазначені пояснення частково містяться також у відзиву на позов.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 08.02.2016 сторони є співвласниками по Ѕ частині квартири

АДРЕСА_1 (далі - квартира) /а.с. 87-88/.

01.08.2016 сторони уклали договір оренди, проте як зазначила відповідач, вказаний договір фактично не вступив у дію, оскільки в орендарів виникли труднощі /а.с. 101-103/.

17.12.2016 сторони уклали інший договір оренди, строк дії якого до 16.12.2018 /а.с. 65 - 67/.

Позивач надаючи пояснення в судовому засіданні 30.05.2019 визнав, що дійсно у квартирі проживають орендарі на підставі договору оренди, після його закінчення він дозволив проживати їм і далі, проте без укладення нового договору. Таким чином враховуючи те, що позивач, знаючи про наявність договору оренди не вживав заходів щодо визнання останнього недійсним, у зв`язку з тим, що позивачем такий договір не укладався, суд вважає доводи позивача в частині того, що відповідач самовільно без дозволу позивача впустила проживати до квартири сторонніх осіб неспроможними. Крім того, враховуючи те, що позивач, знаючи про наявність договору оренди не вживав заходів щодо розірвання останнього, зокрема у зв`язку з невиконанням умов по оплаті, спростовує доводи позивача що кошти, які перераховувала відповідач позивачу, не були часткою оплати за договором оренди, а мали інше призначення /а.с. 70-77, 89-95/.

Отже, суд вважає що доводи позивача про те, що відповідач чинила перешкоди позивачу у користуванні квартирою не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи наведене, а також те що позивач визнав, що ключі від квартири у відповідача є у наявності, до квартири він може потрапити у будь який час, підстави для захисту права власності позивача згідно ст. ст. 16, 391 ЦК України, шляхом зобов`язання відповідача надати ключі від квартири та вселення відсутні.

Що стосується вимоги про визначення порядку користування квартирою, суд вважає останні необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач згідно ст. 81 ЦПК України не надав доказів того, що сторони не можуть домовитись про порядок користування квартирою.

Відповідач у квартирі не проживає, а тому позивач може користуватися усією квартирою, що не спростовувалось позивачем.

Доводи позивача зазначені в судовому засіданні 30.05.2019, які обґрунтовують вимогу останнього, про встановлення порядку користування житловим приміщенням, а саме бажання сплачувати комунальні послуги за свою частку, не узгоджуються з вимогами ст. 358 ЦПК України, яка є підставою для встановлення такого порядку.

Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Таким чином, позивач незалежно від фактичного користування частиною квартири або повністю усією квартирою, повинен нести тягар утримання відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, з позову вбачається, що підстави останнього для встановлення порядку користування квартирою були іншими, ніж ті про які зазначив позивач в останньому судовому засіданні і які свого підтвердження не знайшли, про зазначено вище, а тому нові обґрунтування, зазначені позивачем, не є законними ні в розумінні процесуального ні матеріального права.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5 - 14, 18, 19, 23, 27, 76 - 82, 133, 141, 142, 197 - 200, 258, 259, 263, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 317, 358, 360, 391 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, визначення порядку користування квартирою відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: