Дата документу 03.06.2019 Справа № 332/380/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2044/19 Головуючий у 1-й інстанції: Андрюшина Л.А.
Є.У.№ 332/380/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року ,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Зазначала, що з 25.01.2000 року по 22.11.2016 року працювала просівачем порошків в ПрАТ «Запоріжвогнетрив» в небезпечних і шкідливих умовах праці. За висновком МСЕК від 03.12.2018 її визнано інвалідом третьої групи із втратою 30% професійної працездатності, причина інвалідності - професійне захворювання, пов`язане із роботою в ПРАТ «Запоріжвогнетрив». Посилаючись на те, що внаслідок професійного захворювання, яке виникло з вини відповідача, їйому задано моральної шкоди, просила суд на підставі ст.237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України стягнути 200 000 грн. на її відшкодування.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, працюючи на ПРАТ «Запоріжвогнетрив» понад 13 років в умовах впливу небезпечних і шкідливих факторів отримала стійку втрату професійної працездатності, через професійне захворювання її визнано інвалідом третьої групи, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, яка з урахуванням фактичних обставин справи визначена судом у розмірі 20 000 грн..

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ПРАТ «Запоріжвогнетрив» вказує, що судом першої інстанції не встановлено вини відповідача у завданні шкоди здоров`ю працівника, не доведено наявність моральної шкоди, не наведені докази, якими така шкода підтверджена, не доведена вина відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду апеляційної інстанції позивач не надала.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 25.01.2000 по 22.11.2016, була звільнена за угодою сторін (а.с.6-8).

Згідно медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 04.10.2016 року протокол №1287, у зв`язку із тривалим стажем роботи у шкідливих умовах ОСОБА_1 первинно встановлено професійне захворювання та протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних речовин, важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату(а.с.9).

Медичним висновком від 22.11.2018 року протокол №1684 підтверджено діагноз професійного захворювання легеневої системи(а.с.10).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.10.2016 року, складеного за формою П-4та затвердженого 24.10.2016 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 є недосконалість технологічного процесу, тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПрАТ «Запоріжвогнетрив», наявність у повітрі робочої зони просівача порошків на механічних ситах пилу глини, шамоту, каоліну, алюмінію оксиду(а.с.13)

За висновком МСЕК від 03.12.2018 ОСОБА_1 визнано інвалідом Ш групи з 30% втратою професійної працездатності, причина інвалідності - професійне захворювання (а.с.11-12).

З виписок з історії хвороби та довідок медичних установ, наданих позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 внаслідок професійного захворювання вимушена неодноразово проходити курси стаціонарного та амбулаторного лікування в медичних установах(а.с.17-25).

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України від 23.09.1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до норм ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Установивши, що професійне захворювання у ОСОБА_1 пов`язано із роботою в небезпечних і шкідливих умовах на заводі відповідача протягом понад 13 років, і що таке захворювання завдало потерпілому моральної шкоди, фізичних і моральних страждань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для її відшкодування за рахунок роботодавця.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність вини відповідача, відсутність причинного зв`язку між ушкодженням здоров`я і умовами праці, є безпідставними Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 24.10.2016, причиною такого захворювання визнано наявність у повітрі робочої зони просівача порошків на механічних ситах ПРАТ «Запоріжвогнетрив» пилу глини, шамоту, каоліну, алюмінію оксиду. Професійне захворювання виникло внаслідок недосконалого виробничого процесу, тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих факторів на ПРАТ «Запоріжвогнетрив». Зазначеним актом встановлено зв`язок зазначеного захворювання із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві (а.с.13).

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність наявності моральної шкоди, необґрунтованість рішення суду, є безпідставними.

Факт ушкодження здоров`я працівника, стійкої втрати працездатності, встановлення інвалідності, тривалого лікування підтверджується належними і допустимими доказами (а.с.9-12, 17-25).

Небезпечні і шкідливі умови праці, недосконалий виробничий процес призвели до хронічного захворювання легень ОСОБА_1 , викликали стійку втрату працездатності, що є безумовною підставою для висновку про наявність душевних, фізичних і моральних страждань, а відтак - і для застосування наслідків, передбачених ст. 237-1 КЗпП України.

При визначенні розміру морального відшкодування суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості захворювання працівника, глибину його фізичних і моральних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого подальшого життя і виходив із принципу розумності і справедливості.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції вимогам закону є безпідставними.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 березня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: