Провадження №2/263/64/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2019 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Папаценко П.І., за участю секретарів Масюк М.С., Лапоног Т.Г., Шеремети А.С., Чапни А.К., Диміч Т.М., Коваленко В.В., позивача ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6 ., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції із застосування приміщень Жовтневого районного суду м.Маріуполя та Деснянського районного суду м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно, який надалі уточнила та просила суд: поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину автомобіля «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , посилаючись на наступне.

08.08.2008 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2017 року розірвано. 02.09.2011 року, в період спільного проживання ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем. У 2013 році в період спільного проживання ними придбаний автомобіль «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який було оформлено на ОСОБА_4 Квартира АДРЕСА_1 та автомобіль «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 придбані ними за час шлюбу на спільні кошти подружжя та в інтересах сім`ї, тобто є спільною сумісною власністю подружжя. Жодної домовленості щодо визначення часток у спільній сумісній власності між ними не встановлено, шлюбний договір не укладався, тому вважає, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру та автомобіль є рівними.

11.07.2018 року на адресу суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає наступне. 08.08.2008 року між ним та ОСОБА_1 укладено шлюб, який заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 28.07.2017 року розірвано. 02.09.2011 року ним було придбано квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 02.09.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В., реєстровий номер 1454. За придбану квартиру ним сплачено продавцю особисті кошти в сумі 50000,00 долларів США. Для придбання вказаної квартири він використав свої особисті кошти, які було отримано у борг 27.07.2008 року від ОСОБА_7 , ще до укладення шлюбу з позивачем, із терміном повернення протягом 5 років. Інших власних коштів для придбання квартири не було ані у нього, ані у позивача. Коли вони одружились позивач отримувала вищу освіту, потім знаходиллась у відпустці по догляду за дитиною, в сім`ї працював тільки він в Маріупольській міській державній лікарні ветеринарної медицини на посаді лікаря і з січня 2008 року по грудень 2011 року отримав заробітну плату у загальному розмірі 56551,17 грн., цих коштів вистачало тільки на поточні потреби-проживання їх сім`ї, тому придбати дану квартиру за кошти сімейного бюджету вони не могли. На підставі чого, вважає, що зазначена квартира не може бути спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя. Крім того, не визнає і позовні вимоги позивача на Ѕ частину автомобіля «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бо покупцем вказаного автомобіля є його мати ОСОБА_8 , хоча технічний паспорт було оформлено на його ім`я, але автомобіль придбався саме для неї та за її кошти. Саме ОСОБА_8 потрібен був автомобіль, так як свій раніше придбаний автомобіль «Ланос» вона віддала їм у користування, а вона залишилась без автомобіля і це було їй незручно, тому вона доручила йому знайти автомобіль і дала гроші на оплату його вартості та 30.08.2013 року було куплено авттомобіль. За згодою матері автомобіль було оформлено на нього, з урахуванням того, що він возив матір на цьому авто і щою кожен раз не витрачати кошти на оформлення довіреності, вона вирішила одразу свідоцтво на транспортний засіб оформити на його ім`я. Тому з їх сімейного бюджету на купівлю автомобіля не було витрачено жодних коштів. У червні 2017 року його мати повідомила про те, що прийняла рішення продати автомобіль, так як їй потрібна складна операція, тому автомобіль було продано.Оцінка автомобіля, яка надана позивачем до суду не є обгрунтованою так як вказано у звіті, що автомобіль суб`єктом оціночної діяльності не оглядався, тому такий звіт є тільки припущенням оцінювача. На підставі чого, просив відмовити позивачу у позовних вимогах у повному обсязі.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 15.09.2017 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.09.2017 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи та накладено арешт на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Хюндай іх 35», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 12.01.2018 року призначено по справі судово - будівельну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 27.04.2018 року відновлено провадження по справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 30.05.2018 року клопотання позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи у режимі відеоконференції, задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.07.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів, задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 08.08.2018 року визначено судові засідання призначені у цивільній справі №263/11597/17 проводити дистанційно в режимі відеоконференції з Деснянським районним судом м.Києва.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 02.10.2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач та його представники в судовому засіданні позов не визнали, просили у задоволенні позовних вимог відмовити, враховуючи доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив суду, що відповідач є його племінником, у 2008 році його сестра з племінником попросили 50000 доларів США у борг на купівлю квартири, при цьому племінник пояснив, що хоче придбати собі квартиру, а та що у нього є продати, після чого поверне борг, ОСОБА_1 ще не була його дружиною. Після чого він час від часу цікавився у племінника грошима, які він у нього позичив. У 2011 році йому стало відомо що ОСОБА_4 буде купувати квартиру і купив її, на теперішній час борг племінника за договором позики складає 20000 доларів США.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У п. п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 08.08.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 липня 2017 року, розірвано (а. с.6, 176).

В період шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_9 (а.с.177).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В., за реєстровим номером 1454, ОСОБА_4 придбав квартиру за номером АДРЕСА_1 , відчужувана квартира складається з трьох жилих кімнат, загальна площа квартири становить 80,5 кв.м., у тому числі жила - 49,0 кв.м.(а.с.7,28).

Відповідно до звіту про оцінку вартості житлової квартири АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_10 станом на 12.09.2017 року та доданого позивачем до позовної заяви вбачається, що варість квартири становить 470100,00 грн. без врахування податку на додану вартість. (а.с.23-32).

Відповідно до звіту про оцінку вартості автомобіля «Хюндай іх 35», зробленого ФОП ОСОБА_10 станом на 12.09.2017 року та наданого позивачем до позовної заяви випливає, що оціночна вартість автомобіля становить 449100,00 грн.(а.с.33-35).

З повідомлення Територіального сервісного центу №1441 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 07.02.2018 року вбачається, що легковий автомобіль «Нуundai IX35», номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску, був зареєстрований за громадянином ОСОБА_4 у період з 30.08.2013 року по 30.06.2017 року. З 30.06.2017 року власницею даного автомобіля є ОСОБА_11 (а.с.79).

Згідно висновку судового експерта Новікова В.С. від 20.03.2018 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на момент проведення експертизи складає 1031744 гривні.(а.с.81-91).

Довідкою виданою Маріупольською міською державною лікарнею ветеринарної медицини від 05.04.2018 року за №129/01-12 визначено, що загальна заробітна плата ОСОБА_4 за період з 2008 року по 2011 року складала 56551,17 грн.(а.с.117-118).

Довідкою виданою Маріупольським територіальним медичним об`єднанням здоровя дитини та жінки від 18.07.2017 року за №01-17/976 визначено, що загальна сума доходу ОСОБА_1 з серпня 2008 року по грудень 2012 року становить 50680,52 грн.(а.с.145).

Відповідно до довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Обласної лікарні інтенсивного лікування м.Маріуполь» від 17.07.2018 року за №1546/01-10, виданої ОСОБА_1 , загальна сума заробітної плати за період з січня 2013 року по грудень 2013 року складала 29913,34 грн. (а.с.146).

З розписки від 27.07.2008 року наданої ОСОБА_4 вбачається, що відповідач отримав у борг від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 50,000 доларів США, які зобов`язався повернути протягом п`яти років.(а.с.119,129).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу випливає, що власником автомобіля «Нуundai IX35», номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску з 30.08.2013 року є ОСОБА_11 .(а.с.130).

Згідно з договору купівлі-продажу від 30.06.2017 року за №1441/2017/519892, ОСОБА_11 придбала у ОСОБА_4 автомобіль «Нуundai IX35», номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску.(а.с.143-144).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 09.02.2019 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєструвала 09.02.2019 року шлюб з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1

Доходи у вигляді заробітної плати не можуть бути визнані особистими коштами одного із подружжя в розумінні ст.57 СК України, оскільки відповідно до ч.2 ст.61 СК України вони є об`єктом права спільної сумісної власності.

Тому, виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи відповідача щодо вкладення ним особистих коштів, в тому числі заробітної плати у купівлю квартиру, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4,5) житло, земельна ділянка, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його/її приватизації.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Надані відповідачем докази, дослідженні в судовому засіданні не свідчать про те, що саме за позичені ним особисті кошти у розмірі 50000 дол.США, була придбана подружжям Кириленко квартира під час шлюбу і тому слід дійти висноку, що дана квартира є їх спільною сумісною власністю.

У відповідності до положень ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. ст. 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

При вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін та підлягає поділу.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову, майно є сумісно нажитим майном подружжя, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, тому її позов в частині поділу спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню. Доводи відповідача не спростовують висновків суду.

Позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя задоволенню не підлягають, оскільки на час вирішення спірних правових відносин, автомобіль був проданий відповідачем, право власності на спірний автомобіль «Нуundai IX35», номерний знак НОМЕР_1 , 2013 року випуску з 30.08.2013 року перешло до ОСОБА_11 .

Суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог у даному випадку позбавлений можливості вирішити спірні правові відносини щодо автомобіля, оскільки у даному випадку позивачем не вірно визначений спосіб захисту порушеного права.

Крім того, з метою можливості реалізації ОСОБА_11 своїх прав власності на автомобіль, як власника майна, шляхом вільного володіння, користування та розпорядження ним, суд приходить до висновку, про необхідність скасування заходу забезпечення позову накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.09.2017 року в частині накладення арешту на автомобіль «Хюндай іх35», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір на загальну суму 8000,00 грн. та судовий збір за подання до суду заяви про заходи забезпечення позову у розмірі 320 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та заходів забезпечення позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4160 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на майно- задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набуте у шлюбі: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , залишивши Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , сплачений судовий збір за позовом у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень та витрати за забезпечення позову у розмірі 160 ( сто шістдесят) гривень.

Скасувати захід забезпечення позову накладений ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.09.2017 року в частині накладення арешту на автомобіль «Хюндай іх35», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

В задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частину автомобіля «Нуundai IX35», 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.06.2019 року.

Суддя П.І. Папаценко