ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2554/19 Справа № 205/3592/17 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та вселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та вселення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року позивачу виділено в натурі 50/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року вказане рішення залишено без змін. Разом зі своєю сім`єю позивач проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 та не має ключів від спірного домоволодіння, літньої кухні, сараю та хвіртки. Відповідач мешкає в спірному будинку, але не дає позивачу ключі від нього та в приміщення не впускає. Позивач звертався до Новокодацького ВП ДВП з заявою, в якій просив прийняти відповідні міри до відповідача, який перешкоджає доступу до домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні 50/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: 1-1 (9,4 м2), 1-2 (5,5 м2), 1-9 (5,3 м2), 1-3 (15,7 м2) і надвірними будовами та спорудами: 1/2 огорожі АДРЕСА_1-8, І, душем літ. «Д», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «б». Зобов`язати ОСОБА_2 передати позивачу ключі від будинку літ. «А», ключі від літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б» та хвіртки. Вселити позивача в домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме в наступні приміщення в житловому будинку літ. «А»: 1-1 (9,4 м2), 1-2 (5,5 м2), 1-9 (5,3 м2), 1-3 (15,7 м2 ). Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у сумі 640 грн. та витрати за надання юридичної допомоги в розмірі 1 000 грн. (а.с. 3-6).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії та вселення - задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від будинку та хвіртки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вселено ОСОБА_1 в домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень) та витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. (одна тисяча гривень).

В задоволенні позову в іншій частині - відмовлено (а.с. 105-108).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 113-115).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , кожному окремо, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 вересня 2005 року, виданих Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить по 1/2 частині домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого на земельній ділянці площею 583 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Право власності позивача та відповідача зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради 17 жовтня 2005 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року ОСОБА_1 виділено в натурі та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 первинної судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року та висновку № 290-15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2015 року квартиру АДРЕСА_4 на додатку забарвлену синім кольором:

1. з наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»:

- 1-1 (9,4 м2 ) - обладнати під кухню;

- 1-2 (5,5 м2 ) - коридор;

- 1-9 (5,3 м2 ) - санвузол ;

- 1-3 (15,7 м2 ) - обладнати під житлову кімнату;

Разом: 35,9 м2 - вартість - 10 475 грн.;

2. надвірні будови та споруди:

- 1/2 огорож АДРЕСА_1-8, І - 857 грн.;

- душ літ. «Д» - 1 360 грн.;

- погріб літ. «Г» - 2 130 грн.;

- літня кухня літ. «Б» - 2 520 грн.,

- сарай літ. «б» - 884 грн.

Разом: 7 751 грн.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 виділено в натурі та визнано за ним право власності на 50/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 згідно з II варіантом висновку № 2860/2861-13 первинної судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року та висновку № 290-15 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05.03.2015 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 ( забарвлено на додатку жовтим кольором), а саме:

1. з наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»:

- 1-6 (8,0 м2) - обладнати під передпокій;

- 1-5 (23,4 м2 ) - обладнати під житлову кімнату;

- 1-8 (12,1 м2 )- обладнати під кухню

Разом: 43,5 м2 - вартість - 12 693 грн.

2. надвірні будови та споруди:

- 1/2 огорож АДРЕСА_1-8, І - 857 грн.;

- гараж літ. «В» - 3 959 грн.;

- сарай літ. «Е» - 357 грн.;

- убиральня літ. «Ж» - 473 грн.;

Разом: 5 646 грн. (а.с. 7-14).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року залишено без змін (а.с. 15-21).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2018 року зупинено виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року до закінчення касаційного розгляду (а.с. 48).

Разом зі своєю сім`єю позивач проживає та зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 мешкає в спірному будинку та не дає позивачу ключі від домоволодіння, літньої кухні, сараю та хвіртки, не впускає позивача до будинку, чим чинить останньому перешкоди в користуванні власністю.

Позивач звертався до Новокодацького ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив прийняти відповідні міри до ОСОБА_2 , який перешкоджає доступу до домоволодіння АДРЕСА_1 . Однак йому було рекомендовано з цього приводу звернутись до суду (а.с. 23-24).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , чим порушує права позивача, як його власника, а, отже, є достатні підстави для усунення перешкод у користуванні вказаним будинком та вселення позивача до будинку. В той же час, суд не вбачав можливим вселення відповідача до 50/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , які виділено в натурі рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2018 року зупинено виконання вказаного рішення до закінчення касаційного розгляду.

Однак, колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновками суду 1 інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).

За змістом ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно п. 33 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звернувшись з позовом, просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні 50/100 частинами домоволодіння АДРЕСА_1 , а саме: наступними приміщеннями в житловому будинку літ. «А»: 1-1 (9,4 м2), 1-2 (5,5 м2), 1-9 (5,3 м2), 1-3 (15,7 м2) і надвірними будовами та спорудами: 1/2 огорожі АДРЕСА_1-8, І, душем літ. «Д», погребом літ. «Г», літньою кухнею літ. «Б», сараєм літ. «б», зобов`язати ОСОБА_2 передати йому ключі від будинку літ. «А», ключі від літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б» та хвіртки, а також вселити його в домоволодіння АДРЕСА_1 в приміщення в житловому будинку літ. «А»: 1-1 (9,4 м2), 1-2 (5,5 м2), 1-9 (5,3 м2), 1-3 (15,7 м2 ).

Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Однак, задовольняючи частково позовні вимоги, суд фактично вийшов за межі заявлених в позові вимог, зобов`язавши відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , передати позивачу ключі від будинку та хвіртки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та вселив позивача у вказане домоволодіння, тоді як позивач просив зобов`язати не чинити йому перешкоди та вселити його не в домоволодіння в цілому, а лише в окремі конкретні приміщення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що власником вказаних приміщень позивач є на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року, яким позивачу виділено в натурі 50/100 частин домоволодіння та визнано за ним право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Цим же рішенням припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане домоволодіння (а.с. 7-14).

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року (а.с. 15-21).

Однак, за касаційною скаргою ОСОБА_2 ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження, виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2017 року - зупинено до закінчення касаційного розгляду (а.с.72). На даний час касаційний розгляд даної справи не закінчено.

Відповідач зазначає, що на даний час спірне домоволодіння в окремі ізольовані квартири не переобладнано. Таких даних не містять і матеріали справи, а тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні саме 50/100 частинами спірного домоволодіння із зазначенням конкретних приміщень, які підлягають переобладнанню, згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2016 року, виконання якого зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 квітня 2017 року, а також позовні вимоги про зобов`язання відповідача передати йому ключі від будинку літ. «А», ключі від літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «б» та хвіртки, та вселення його в домоволодіння АДРЕСА_1 в приміщення в житловому будинку літ. «А»: 1-1 (9,4 м2), 1-2 (5,5 м2), 1-9 (5,3 м2), 1-3 (15,7 м2 ), є передчасними.

На вище вказане суд 1 інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи вище зазначені вже встановлені фактичні обставини по справі та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та вселення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2018 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та вселення - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: