Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 лютого 2019 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Строган Л.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Романівської селищної ради Житомирської області, в якому зазначив, що 27 квітня 1996 року померла його баба - ОСОБА_2, внаслідок чого відкрилась спадщина, до складу якої, серед іншого, входить майновий пай члена СТОВ "Прогрес" у розмірі 4579 грн.

Посилаючись на те, що він являється єдиним спадкоємцем ОСОБА_2, позивач просить визнати за ним право на вказаний майновий пай в порядку спадкування.

В судове засідання сторони не з"явилися, заявивши клопотання про розгляд справи за їхньої відсутністі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов"язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об"єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що 27 квітня 1996 року померла ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Згідно довідки № 106/02-19 від 9 лютого 2018 року, що видана виконавчим комітетом Романівської селищної ради Житомирської області, ОСОБА_3 (згідно № 338 списку -Ярина) мала право на майновий пай члена СТОВ "Прогрес" у розмірі 4576 грн.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов'язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року.

Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини).

При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз'яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв'язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

За змістом пунктів 13,14 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 у разі набуття у власність майнового паю (його частини) в порядку спадкування видається нове свідоцтво, для отримання якого до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія свідоцтва про право на спадщину та попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу ОСОБА_1 нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на майновий пай.

Відомостей про вчинення таких дій позивачем суду не надано та, відповідно, матеріали справи їх не містять.

Встановивши, що позивач не надав суду доказів, які підтверджують, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину на майновий пай та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, суд прийшов до висновку, що підстави для звернення до суду за захистом своїх прав на даний час відсутні.

Врахувавши викладене та керуючись статтями 524, 548, 560 Цивільного кодексу Української РСР та статтями 10-13, 142, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Романівської селищної ради Житомирської області (адреса місцязнаходження: вул. Шевченка,3а смт. Романів Житомирська область, ідентифікаційний код в ) про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич