провадження № 2/333/1269/19
справа № 333/6931/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

05 червня 2019 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю: секретаря судового засідання Кабанової К.О., представників позивача Черненко Т.Ю., Говіної Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2018 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2015 року відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти в розмірі 205 375 доларів США. Вказану суму відповідач зобов`язався повернути до листопада 2016 року в повному обсязі. Факт отримання і строки повернення позики підтверджуються розпискою.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, утворилася заборгованість.

Оскільки відповідач допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань, чим істотно порушив умови договору позики, то позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 205 375 доларів США та, крім того, судові витрати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 39).

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15.05.2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, але до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримав, у зв`язку з чим просив суду, у разі повторної неявки позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 05.06.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України однією з загальних засад цивільного законодавства визначено свободу договору.

В силу приписів частини 1 ст. 7 Цивільного кодексу України, звичаєм ділового обороту є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у сфері ділового обороту.

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи), має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вбачається, що ОСОБА_2 взяв у боргу у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 205 375 дол. США, що еквівалентно

5135000,00 грн. При цьому, ОСОБА_2 зобов`язався повернути грошові кошти частинами по 20% від суми у липні, вересні та листопаді 2016 року. Під розпискою міститься підпис ОСОБА_2 (а.с. 8).

Таким чином, судом встановлено, що у розписці зазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яку відповідач взяв та сума заборгованості, яка вже існувала на момент отримання грошових коштів, зобов`язання відповідача щодо повернення коштів позивачу, строк повернення грошових коштів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Предметом договору позики у справі є іноземна валюта.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті.

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті міститься й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що у справі доведено факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки текст вказаної розписки містить однозначні відомості про те, що ОСОБА_2 взяв кошти у ОСОБА_1 із зобов`язанням їх повернення. Розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання. ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання не виконав, гроші кошти в установлений договором строк не повернув.

В порушення вимог закону, ОСОБА_2 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установленні строки заборговані суми не сплатив, чим спричинив ОСОБА_1 збитки.

Таким чином, заборгованість ОСОБА_2 за договором позики, оформленим сторонами шляхом написання розписки становить 205 375 доларів США, що станом на день подання позову до суду 13.12.2018 року складає 5 805 755,94 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову.

При подачі позовної заяви до суду ОСОБА_1 сплатив судові витрати при розгляді справи: а саме: судовий збір у сумі 8 810,00 грн. (а.с. 1), а тому зазначені витрати згідно вимог ст.. 142 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3,7 15, 16, 192, 204, 610-612, 629, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.. ст.. 12, 13, 81, 83, 95, 96, 141, 259, 263-265, 268, 417 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 205 375 доларів 00 центів США (двісті п`ять тисяч триста сімдесят п`ять доларів нуль-нуль центів США).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який за реєстрований за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 8 810 гривень 00 копійок (вісім тисяч вісімсот десять гривень нуль-нуль копійок).

Повний текст судового рішення складено 07 червня 2019 року.

Сторонам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя

Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Е.Г.Стоматов