Справа № 627/1275/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді Вовк Л.В.,

з участю секретаря Казакової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Олексіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності ,

встановив :

В жовтні 2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Олексіївської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок.

В своїй заяві позивач вказала, що з березня 2005 р. проживає та зареєстрована в житловому будинку по АДРЕСА_1 . На вказаний житловий будинок право власності не зареєстровано та власник вказаного будинку їй невідомий. У будинку вона стала проживати з усного дозволу колишнього голови Олексіївської сільської ради .Вона добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше 10 років, сплачувати комунальні послуги за житло . Іншим шляхом , крім судового порядку , визнати право власності на будинок не можливо. Просила визнати право власності на житловий будинок за вище вказаною адресою.

Представник позивача за дорученням в судовому засіданні позов підтримав і просить його задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, допитавши свідків , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено , що житловий будинок по АДРЕСА_1 , відповідно до записів погосподарської книги №20 Олексіївської сільської ради , рахується за ОСОБА_2 Будинок збудований в 1961 р. та знаходиться на присадибній земельній ділянці площею 0,25 га, яка надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ,про що свідчить довідка Олексіївської сільської ради від 07.08.2018 р.

Відповідно до довідки КП « Краснокутське БТІ» від 29.08.2018 р. та технічного паспорта від 07.08.2018 р. , вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями існує по АДРЕСА_1 , але право приватної власності не зареєстровано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.06.2019 року, у реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості на вище вказаний будинок відсутні.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Червоний Прапор ( на даний час с.Княжа Долина) Краснокутського району Харківської області , про що свідчить повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та копія актового запису про смерть, складеного виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради від 15.02.2000 р.

Спадщина після смерті ОСОБА_2 ніким прийнята не була, уповноважені державою органи також не вчинили будь-яких дій щодо оформлення в установленому порядку прав права на спадщину.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 06.06.2019 року вбачається , що після ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Як свідчить довідка Олексіївської сільської ради від 23.07.2018 р. , ОСОБА_1 зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 з 21.03.2015 р. по даний час.

Допитані по справі в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили суду , що дійсно у будинку по АДРЕСА_1 з 2005 року проживає ОСОБА_1 . Позивач відкрито та безперервно користується нерухомим майном більше 10 років. В будинку мешкав до дня смерті ОСОБА_2 , спадкоємців в нього не було.

Згідно пункту 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Положеннями статті 344 ЦК визначено ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власником, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Характерною ознакою для визнання права власності на нерухомість за давністю володіння згідно до ст. 344 ЦК України є добросовісність, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

З підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постанови Верховного Суду від 28 березня 2019 року (№ 61-8009св18) суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння, характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне), обставини, за яких виникло володіння спірним майном, та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння, а також юридичний статус спірного майна.

Позивач є добросовісним володільцем спірного житлового будинку, оскільки при заволодінні нерухомим майном , власник майна їй відомий не був, і вона не знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, а тому є підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на цей будинок за набувальною давністю. Крім того , Олексіївська сільська рада не заперечує щодо визнання права власності на будинок за позивачем , будь-яких осіб ,які б заявляли свої вимоги щодо будинку, не має.

ОСОБА_1 є платником комунальних послуг в спірному будинку. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 володіла будинком відкрито, не приховувала факт знаходження будинку у її володінні безпереривно, на протязі всього строку набувальної давності.

Підтвердженням добросовісності володіння спірним будинком слід вважати і те, що протягом усього часу держава в особі уповноважених органів, а також орган місцевого самоврядування, в особі Олексіївської сільської ради , не вчиняли жодних дій щодо перешкоджання ОСОБА_1 користування ним.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 344 ЦК України , ст.ст.10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою по АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 ) право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Вовк Л. В.