Справа № 274/3852/19
Провадження № 2/0274/1875/19
Рішення

Іменем України

10.10.2019 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого -судді Вдовиченко Т.М., з участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В с т а н о в и в :

В червні 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 , 1987 р.н. на її користь аліменти, на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред"явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 05.03.2015 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася дочка - ОСОБА_3 . Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв"язку з чим вони з травня 2019 року припинили подружні стосунки, проживають окремо. Дочка ОСОБА_3 проживає з нею, вона її утримує самостійно. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка доводи своєї позовної заяви підтримала повністю, з підстав зазначених в позовній заяві. Вказала , що з травня 2019 року відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.

Відповідач пред"явлені до нього позовні вимоги визнав частково, заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку, оскільки ніде не працює, в нього на утриманні є ще одна дитина на яку він сплачує аліменти в розмірі близько 900 грн., щомісячно. Згоден сплачувати аліменти в розмірі по 1/6 частці свого заробітку ( доходу).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в шлюбі, який зареєстровано 05.03.2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердичеві реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 94 ( а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_2 ( а.с. 5).

Як вбачається з довідки, виданої ПП " Житлоремекс 2" малолітня дитина - ОСОБА_3 , 2015 р.н. проживає разом зі своєю матер"ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Як визначено ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як визначено ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, відповідач є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів в тому розмірі, в якому просить позивачка, так як відповідач доказів того, що немає можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі суду не надав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідач на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,40 грн., оскільки позивачки при зверненні до суду із даним позовом звільнена від сплати таких витрат відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України" Про судовий збір".

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12,13,76-81, 141, 259, 263-265,268,273, 354,430 ЦПК України, ст. ст. 180-183, 191 Сімейного кодексу України, суд , -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Сургут Тюменської області Російської Федерації, РНОКПП НОМЕР_1 , не працюючого, аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частки від його заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття , починаючи з 26 червня 2019 року.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2019 року.

Головуючий : Т.М. Вдовиченко