ЄУН 193/265/19
Провадження № 2/193/233/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04 червня 2019 року сел. Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:
судді Шумської О. В.
за участі секретаря Мельникової Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження в сел. Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вакулівської сільської ради про визнаня права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що з початку 1984 року вона стала проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила сина ОСОБА_3 , батьком якого записано ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 житловий АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ,в якому вони стали проживати сім`єю. 30 січня 1986 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Першотравенською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області. З 19 червня 1986 року позивач зареєстрована за вказаною адресою де і проживає по цей час. Оселившись в будинку вона з чоловіком за власні кошти та власними силами зробили в ньому ремонт, відремонтували та збудували нові господарчі споруди. В подальшому завели власне господарство, розводила птицю та худобу, вирощувала кожного року продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачувала кошти РЕМ за постачання електроенергії та земельний податок, проводила добровільне страхування житлового будинку від нещасних випадків. 01 грудня 2012 року чоловік ОСОБА_2 помер. З моменту вселення позивача в будинок та смерті чоловіка ОСОБА_2 до теперішнього часу, крім позивача цим будинком ніхто не користувався. Позивач є єдиною хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу.
19 грудня 2018 року позивач звернулась до Софіївської державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка але державний нотаріус Софіївської державної нотаріальної контори відмовила в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно - житловий будинок. Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» від 14 листопада 2018 року № 280, станом на 31 грудня 2012 року відсутня державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 Житловий будинок АДРЕСА_1 в якому позивач проживає, розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,12 га., за який нею сплачувався земельний податок до виходу на пенсію.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, просила його задовольнити.
Представник відповідача Вакулівської сільської ради в судове засідання свого представника не направив, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача з наступних підстав:
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.
Відповідно дост.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головними з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41).
Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема встатті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.
Відповідно дост. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.
Згідно із ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що з початку 1984 року позивач стала проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , батьком якого записано ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку(а.с.7).
30 січня 1986 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований Першотравенською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб(а.с.9). З 19 червня 1986 року позивач зареєстрована за вказаною адресою, згідно даних паспорта.
ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловік позивача ОСОБА_2 помер, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).
19 грудня 2018 року позивач звернулась до Софіївської державної нотаріальної контори для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка але державний нотаріус Софіївської державної нотаріальної контори відмовила в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно -житловий будинок(а.с.11).
Відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» від 14 листопада 2018 року № 280, станом на 31 грудня 2012 року відсутня державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 (а.с.12).
Житловий будинок АДРЕСА_1 в якому позивач проживає, розташований на не приватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,12 га., за який нею сплачувався земельний податок до виходу на пенсію.
Вартість домоволодіння відповідно звіту про оцінку майна розташованого за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 від 05 лютого 2019 року, становить 55 388 гривень(а.с.23-40).
Житловий будинок АДРЕСА_3 відповідно довідки ОКП «Софіївське БТІ» від 14 листопада 2018 року № 280 загальною площею 45,7 кв.м., житловою 12, 8 кв.м.(а.с.12).
Таким чином, з лютого 1985 року по теперішній час, тобто на протязі часу що перевищує десять років, позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням АДРЕСА_3 , що відповідно до положення ч.І ст. 344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об`єкт нерухомості, за набувальною давністю.
Згідно п.п. 9, 11, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.
Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Тому в даному випадку можна вважати володіння нерухомим майном, а саме: житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 45,7 кв.м., на яке позивач просить визнати право власності, добросовісним.
Вказані у позові обставини можуть бути прийняті судом в якості належних доказів доведеності підстав для набуття права власності.
Таким чином, суд вважає, що позивачем доведено обставини, необхідні для набуття права власності, які перелічені вст.344 ЦК України.
З огляду на вищенаведене, беручи до уваги всі докази подані ОСОБА_1 , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст.263-265,ЦПК України,-
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вакулівської сільської ради про визнаня права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 45,7 кв.м., вартістю 55 388 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.В.Шумська