Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 521/19128/14-ц

провадження № 61-32402св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Плавич Н. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 17 січня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого останній був наданий кредит у розмірі 100 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту 17 січня 2029 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарний боржник за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору.

Вказувало, що свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі, а відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов`язань.

Ураховуючи наведене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути у солідарному порядку зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором від 17 січня 2008 року станом на 21 жовтня 2014 року у розмірі 1 520 039,89 грн.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа -- ОСОБА_1 , про визнання договору поруки недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що договір поруки від 17 січня 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» не укладався та ним не підписувався, тому він є недійсним.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просив суд визнати договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», недійсним.

У судовому засіданні 06 липня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_2 було прийнято до спільного розгляду з позовом ПАТ «УкрСиббанк».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року у складі судді Сегеди О. М. позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0 станом на 21 жовтня 2014 року у сумі 117 367,03 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89 грн, з яких:

- кредитна заборгованість - 92 811,10 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 202 011,96 грн;

- заборгованість по процентам - 24 555,93 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 жовтня 2014 року становить 318 027,93 грн;

- заборгованість по сплаті пені за порушення терміні повернення кредиту та сплату процентів за кредит - 48 949,96 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором від 17 січня 2008 року, станом на 21 жовтня 2014 року, виникла заявлена банком заборгованість, яку необхідно стягнути на користь банку з боржника та поручителя в солідарному порядку.

При цьому, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про те, що він не підписував спірний договір поруки, є недоведеними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2016 року у частині стягнення з позичальника ОСОБА_2 заборгованості у солідарному порядку і судових витрат, відмови у зустрічному позові скасовано.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362 між АКІБ (правонаступник - ПАТ) «УкрСиббанк» і ОСОБА_2

Відмовлено у позові ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 17 січня 2008 року № 0 і договором поруки від 17 січня 2008 року № 173362.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги на підставі частини четвертої статті 61 ЦПК України (у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) преюдиційних обставин, встановлених постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою в кримінальній справі №1522/22026/12 щодо працівників АКІБ «УкрСиббанк».

Взявши до уваги обставини, встановлені у вказаній постанові, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 при оформленні і видачі кредиту на ім`я ОСОБА_1 у січні 2008 року у відділені банку присутнім не був і відповідно своєї згоди на оформлення та видачу кредиту саме на ім`я ОСОБА_1 , як поручитель, не давав, тому спірний договір не відповідає його внутрішній волі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ПАТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив норму частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року, оскільки визнав обставини такими, що не підлягають доказуванню, які були встановлені постановою у кримінальній справі, а не у вироку. Крім того, вказане кримінальне провадження розглядалося не щодо ОСОБА_2 , а щодо інших осіб.

Більш того, у вказаному судовому рішенні, на підставі судово-почеркознавчої експертизи, зазначено, що підпис у спірному договорі поруки «ймовірно виконаний ОСОБА_2 ». Вважає, що незнаходження останнього у відділенні банку у день укладення спірного договору, не може бути безперечним підтвердженням не підписання ним цього договору.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом

17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту від 17 січня 2008 року № 0, згідно з умовами якого останній був наданий кредит у розмірі 100 000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,40 % річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - 17 січня 2029 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 17 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 17 січня 2008 року № 173362, згідно з яким останній на добровільно взяв на себе зобов`язання відповідати перед банком як солідарний боржник за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникають з умов вищевказаного кредитного договору (том 1, а. с.16-17).

11 вересня 2014 року у зв`язку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, банком на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були відправлені досудові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

За розрахунком банку, станом на 21 жовтня 2014 року за вказаним кредитним договором склалася заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі 117 367,03 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 21 жовтня 2014 року становить 1 520 039,89 грн, яка складається з: кредитної заборгованості - 92 811,10 доларів США, еквівалент 1 202 011,96 грн, заборгованість по процентам - 24 555,93 доларів США, еквівалент 318 027,93 грн, сума пені за прострочення виконання зобов`язань - 48 949,96 грн.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року були засуджені працівники АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», а саме ОСОБА_3 за скоєння злочину, передбаченого частиною другою статті 364 КК України за ознаками зловживання службовим становищем, тобто навмисне з корисних підстав в інтересах третіх осіб, використання посадовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки, та ОСОБА_4 за частиною третьою статті 190 КК України, за ознаками заволодіння чужим майном, придбання права на майно шляхом оману та зловживання довірою (шахрайство), скоєне у великих розмірах.

Із змісту вироку Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_3 , як голова кредитного комітету відділення № 908 АКІБ «УкрСиббанк», зловживаючи своїм службовим становищем не перевірив достовірність інформації наданих йому документів для оформлення кредиту, склав кредитну справу на ім`я ОСОБА_1 та розглянув документи на видачу останній кредиту, уклавши кредитний договір на суму 100 000 доларів США, для придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , тим самим дозволив необґрунтовану видачу грошових коштів ОСОБА_1 , завідомо знаючі, що остання є підставною особою. У подальшому, у період з 17 січня 2008 року по 29 вересня 2008 року по даному кредитному договору була проведена оплата у розмірі 8 967,11 доларів США.

Крім того, 11 вересня 2014 року постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були звільнені від кримінальної відповідальності за скоєні злочини, у зв`язку із закінченням стоків давності на підставі статті 49 КК України та у порядку, передбаченому статтею 11-1 КПК України (том 1, а. с. 175-182).

З огляду на зміст вказаної вище постанови у цій кримінальній справі була проведена судово-почеркознавча експертиза, відповідно до висновку якої підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки від 17 січня 2008 року № 173362, розташований на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 , за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0 вірогідно зроблений ОСОБА_2

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк»підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі.

Згідно із частинами першою-третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 57 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 58 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до положень частини третьої статті 10, частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 61 ЦПК України 2004 року визначені підстави звільнення від доказування, зокрема, частиною четвертою вказаної статті встановлено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Апеляційний суд, пославшись на обставини, встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2014 року, прийнятою в кримінальній справі №1522/22026/12, як на преюдиційні, не звернув уваги на те, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року такими могли бути тільки обставини, встановлені саме у вироку або постанові суду у справі про адміністративне правопорушення. Інші прийняті у рамках кримінальної справи судові рішення (як у даному випадку постанова про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням стоків давності) повинні були оцінюватися судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України 2004 року, тобто у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

Проте, апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи нове в частині вимог до поручителя та його зустрічного позову, взяв до уваги виключно встановлені вказаним судовим рішенням у кримінальній справі обставини та не досліджував жодних інших доказів.

Також, частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року визначено, що вирок у кримінальній справі обов`язковий для суду тільки у разі, якщо він ухвалений щодо конкретної особи та виключно з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У порушення наведеного, апеляційний суд визнав приюдиційними обставини щодо ОСОБА_2 , у той час як вказане судове рішення у кримінальній справі було прийнято щодо інших осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Крім того, апеляційним судом не було надано належної правової оцінки запереченням банку про те, що судово-почеркознавчою експертизою, проведеною у рамках вказаної кримінальної справи, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який здійснений на договорі поруки від 17 січня 2008 року № 173362, розташованоий на сторінці 33 кредитної справи на ім`я ОСОБА_1 , за кредитним договором від 17 січня 2008 року № 0 вірогідно зроблений ОСОБА_2 , а також тому, що сам по собі факт не знаходження останнього у приміщенні банку 17 січня 2008 року, не може достовірно свідчити про те, що він не підписував спірний договір поруки та не мав волевиявлення на його укладення.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 212-215, 316 ЦПК України 2004 року не забезпечив повного та всебічного розгляду справи, не встановив усіх обставин справи, які необхідні для правильного її вирішення, правовідносин, які склалися між сторонами, та закон, який підлягає застосуванню до них, не перевірив належно доводів сторін та помилково, на підставі частини четвертої статті 61 ЦПК України 2004 року, визнав преюдиційними факти, які повинні були розглядатися на рівні з іншими доказами у справі, дійшовши передчасного та необґрунтованого належно висновку про скасування рішення районного суду в частині позовних вимог банку до поручителя, а також щодо зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк