ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» червня 2019 року

м. Харків

справа № 643/8418/18-ц

провадження № 22ц/818/2906/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Кругової С.С.

учасники справи:

позивач - керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року в складі судді Довготько Т.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 вересня 2017 року №96162272 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 176,5 кв. м. по АДРЕСА_1 зареєстровано по Ѕ частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року №3050, внаслідок чого вони використовують земельну ділянку площею 0,0356 га для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за вказаною адресою.

Вказав, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею, однак речові права ОСОБА_1 на вищезазначену земельну ділянку, яка перебуває у власності територіальної громади м. Харкова, не зареєстровані.

Згідно інформації Харківської міської ради ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду земельної ділянки за вказаною адресою не звертався, договори оренди вказаної земельної ділянки між ним та Харківською міською радою не укладались.

Зазначив, що відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - це орендна плата.

Проте, за даними органів податкової інспекції ОСОБА_1 не перебуває на обліку Київської об`єднаної державної податкової інспекції м. Харкова ГУ ДФС в Харківській області як платник за землю.

Вказав, що відповідач зберігає кошти, не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою, за відсутності укладеного договору, тим самим збільшує вартість власного майна, а Харківська міська рада втрачає належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати відповідачем за її рахунок.

Зазначив, що розмір доходу відповідача через відсутність платежів за земельну ділянку по АДРЕСА_1 розраховано Департаментом територіального контролю Харківської міської ради як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування.

Вказав, що згідно акту обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки по АДРЕСА_1 , проведеного Департаментом територіального контролю Харківської міської ради за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 площа земельної ділянки, яка використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до її меж складає 0,0356 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Зазначив, що рішенням 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1209/13 від 03 липня 2013 року «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01 січня 2013 року», базова вартість одного квадратного метра земель м. Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка у 2015 році індексується на коефіцієнт 1,249, у 2016 році - 1,433.

Вказав, що розрахунки проведено Департаментом із застосуванням комплексу геодезичних та землевпорядних робіт та програмного комплексу з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова, розробленого на підставі технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01 січня 2013 року, у яких в електронному вигляді міститься інформація про зонування міста та арифметичні показники коефіцієнтів, за допомогою яких розрахунковим методом отримано дані про нормативну грошову оцінку конкретно визначеної земельної ділянки під будівлею, що належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме літ. «А-1».

Зазначив, що земля по АДРЕСА_1 , на якій розташовано нежитлову будівлю літ. «А -1 », відноситься до земель комерційного використання, та з 2017 року коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки змінено на значення 2,0.

Вказав, що оскільки вищевказана нежитлова будівля належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках, розрахунок безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів за орендну плату за землю проведено, виходячи з 1/2 частини від загальної площі 0,0356 га, а саме 0,0178 га.

Зазначив, що відповідно до розрахунку Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_1 під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року безпідставно зберіг кошти у вигляді орендної плати за землю у розмірі 21 641,55 грн.,з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 53 163,92 грн., з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 45 082,96 грн., з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року - 18 784,55 грн., тобто за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2018 року бюджет м. Харкова недоотримав 138 642,98 грн. орендної плати за землю, яку позивач міг би отримати у разі укладення між сторонами договору оренди.

Вказав, що звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання при використанні спірних земельних ділянок, у тому числі повноти нарахування та сплати обов`язкових платежів за їх використання, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав користувачів.

Зазначив, що факт протиправного та безоплатного використання земель комунальної власності порушує інтереси держави в особі Харківської міської ради як їх власника щодо реалізації права вільно у встановленому законом порядку розпоряджатися ними через уповноважений орган місцевого самоврядування, а також безоплатне використання землі ослаблює економічні основи територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Однак, з моменту отримання права власності ОСОБА_1 на зазначену нежитлову будівлю та до теперішнього часу Харківська міська рада не звернулась до суду з позовною заявою та не вжила заходів щодо стягнення з нього недоотриманої орендної плати за землю, що призвело до ненадходження значних коштів до бюджету територіальної громади м. Харкова, що є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах Харківської міської ради.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 138 642,98 грн., стягнути з відповідача судовий збір на користь прокуратури Харківської області.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року у задоволенні позову керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача судовий збір на користь прокуратури Харківської області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі та дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин статей 1212, 1213 та 1214 ЦК України у зв`язку з відсутністю законодавчо врегульованого механізму переходу права власності або користування земельною ділянкою до власника частини приміщень в будівлях, оскільки власник нерухомого майна не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку, на якій воно розташоване; що у даному разі наявні всі підстави для виникнення кондикційного зобов`язання, а саме, відповідач зберіг у себе майно (кошти) у вигляді орендної плати, що мала бути сплачена за володіння і користування земельною ділянкою; відсутність укладеного договору оренди землі має наслідком володіння і користування відповідачем чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації; правові підстави для набуття чи збереження майна відповідачем відсутні; відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача; що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду; що факт сплати відповідачем земельного податку є недоведеним, оскільки згідно даних податкових та фіскальних органів він не перебуває на обліку як платник за землю, а надані відповідачем копії платіжних доручень не є належними доказами у справі, крім того, відповідач не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, отже висновок суду щодо подвійної плати за землю у разі задоволення позову є безпідставним.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області необхідно задовольнити, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм, що регулюють кондикційні зобов`язання; що реєстрація права власності на будівлю або її частину автоматично не тягне за собою переходу права користування земельною ділянкою під нею, яке потребує оформлення у встановленому законом порядку; що в діях ОСОБА_1 відсутня неправомірна поведінка і вина, оскільки відсутній законодавчо закріплений порядок виконання зобов`язання щодо переоформлення прав на земельну ділянку; що ОСОБА_1 здійснив сплату податку на землю, на якій розташована будівля, частина якої належить йому, отже, у нього не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, та у разі задоволення позову виникне подвійна плата за землю, що є неприпустимим.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 вересня 2017 року №96162272 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 176,5 кв. м. по АДРЕСА_1 зареєстровано по Ѕ частині за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року №3050 (а. с. 21-22).

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 01 жовтня 1999 року; основний вид діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а. с. 32-34).

Також, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , дата проведення державної реєстрації - 01 жовтня 1999 року, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів - НОМЕР_3 (а. с. 98).

Згідно рішення 25 сесії 5 скликання Харківської міської ради №234/08 від 10 вересня 2008 року про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель та споруд, та додатку до вказаного рішення, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 надано згоду на розробку проекту відводу земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,0515 га по АДРЕСА_1 для обслуговування та експлуатації нежитлової будівлі. Попереджено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , що до розробки проекту відведення земельної ділянки необхідно виконати та погодити з Управлінням містобудування та архітектури паспорт оздоблення фасаду будівлі, яка знаходиться на земельній ділянці. Будівлю привести в належний стан згідно паспорта оздоблення фасаду.

У листопаді 2008 року фірма «САБО ЛТД» надала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 . Згідно проекту площа земельної ділянки становить 0,0504 га.

До теперішнього часу питання щодо надання в оренду ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки не вирішено, відповідного договору не укладено.

З повідомлення Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області від 18 січня 2017 року №19-20.08-3-247/20-17 вбачається, що станом на 29 грудня 2012 року в Управлінні Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області не обліковуються правовстановлюючі документи на право власності або право користування на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з повідомлення Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 06 січня 2017 року №75/0/225-17, договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , Департаментом не готувалось. Харківською міською радою рішень щодо надання у користування та продажу зазначеної земельної ділянки не приймалось.

Актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 від 04 вересня 2017 року, складеним головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Бойченком В.І. за участі інженера-геодезиста ОСОБА_3 та інженера-землевпорядника ОСОБА_4 , встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12 вересня 2007 року по теперішній час використовують земельну ділянку площею 0,0356 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі, яка належить їм на праві власності.

Земельна ділянка огороджена металевим парканом, вільний доступ до неї обмежений, прохід та проїзд здійснюється через ворота.

Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0356 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до меж паркану.

Координати точок знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до мережі перманентних супутникових геодезичних базових станцій Приватного акціонерного товариства «Систем Солюшнс» та EUREF Permanent GNSS Network в Харківській області із застосуванням GPS приймачів Hiper №№ 272-0666, 272-0690, які використовуються згідно договору про оренду технічних засобів, мають реєстраційні посвідчення та свідоцтва про повірку. Вершини меж земельної ділянки визначались тахеометричним методом.

Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки.

Відповідно до розрахунку Департаменту територіального контролю Харківської міської ради фізична особа - підприємець ОСОБА_1 під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» по АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року безпідставно зберіг кошти у розмірі орендної плати за землю у розмірі 21 641,55 грн.,з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року - 53 163,92 грн., з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року - 45 082,96 грн., з 01 січня 2018 року по 31 травня 2018 року - 18 784,55 грн.

Розрахунок проведений на підставі площі земельної ділянки - 178 кв. м., що складає Ѕ від 356 кв. м., базової вартості 1 кв. м. землі м. Харкова у розмірі 291,18 грн. із застосуванням відповідних коефіцієнтів, нормативної грошової оцінки, яка з 01 червня 2015 року становить 2 605,32 грн., з 01 січня 2016 року - 3 733,42 грн., з 01 січня 2017 року - 3165,94 грн., з 01 січня 2018 року - 3165,94 грн. та ставки річної орендної плати 8 % (а. с. 25-28).

Згідно частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 2 статті 13 Конституції України передбачено, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. До таких об`єктів належать, зокрема, земельні ділянки.

Згідно частини 3 статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Відповідно до змісту частини 2 статті 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України.

Згідно з частиною 3 статті 124 ЗК України передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 ЗК України.

Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об`єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (частина перша статі 123 ЗК України).

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок є різновидом документації із землеустрою (пункт «ґ» частини другої статті 25 Закону України «Про землеустрій»).

Замовниками документації із землеустрою можуть бути, зокрема, органи місцевого самоврядування, землевласники та землекористувачі (частина перша статті 26 Закону України «Про землеустрій»).

Розробники документації із землеустрою (юридичні особи, які мають не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, або фізичні особи-підприємці, які мають такий же статус) зобов`язані виконувати роботи зі складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору (пункт «г» частини другої статті 28 Закону України «Про землеустрій»).

Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК України).

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).

Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 цього Кодексу).

За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач є власником Ѕ частини нерухомого майна, розміщеного на відповідній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу від 27 липня 2007 року №3050.

При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою ні попереднього землекористувача, ні відповідача. Отже, при укладенні договору купівлі-продажу нерухомості право користування земельною ділянкою, якого не існувало у продавця на момент укладення договору купівлі-продажу, до набувача не перейшло.

Доказів погодження з Харківською міською радою замовленого у 2008 році проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 та ухвалення відповідного рішення щодо надання спірної земельної ділянки в оренду матеріали справи не містять.

Таким чином, відповідач користується цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Відтак, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17-ц (провадження №12-182гс18), а також у постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15 (провадження № 3-1271гс16), від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15 (провадження № 3-1348гс16), від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 (провадження № 3-1345гс16) і № 922/5468/14 (провадження № 3-1347гс16).

Безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме отримання відповідачем у власність частини нежитлового приміщення на підставі договору купівлі-продажу, який безпосередньо пов`язаний із земельною ділянкою.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Таким чином, речові права відповідача на земельну ділянку не реєструвались, він не набув належним чином права власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовує її без достатніх правових підстав.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року (справа № 642/4792/17, провадження № 61-44207св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року (справа № 686/18993/17-ц, провадження № 61-48870св18).

Отже, враховуючи факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження ним коштів у розмірі орендної плати за її використання, слід дійти висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Висновок суду першої інстанції щодо відсутності неправомірної поведінки та вини відповідача є необґрунтованим, оскільки вина заподіювача шкоди є одним з елементів настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях, натомість для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Не погоджується судова колегія і з висновком суду першої інстанції щодо того, що ОСОБА_1 здійснив сплату податку на землю, на якій розташована будівля, частина якої належить йому, отже, у нього не виникло обов`язку щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, та у разі задоволення позову виникне подвійна плата за землю, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

Згідно з пунктами 34, 35 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; зокрема, затвердження відповідно до закону ставок земельного податку.

Орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України (частини 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Системний аналіз норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі», підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України), з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з положеннями статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки, та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки, крім випадків, визначення орендаря на конкурентних засадах.

За змістом пункту 289.1 статті 289 ПК України і частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності обов`язково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими і затвердженими нормативами (стаття 1 Закону України «Про оцінку земель»).

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 13, частини 1 статті 15 Закону України «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 27 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІІ ПК України.

Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки землі, яка є базою оподаткування для плати за землю, змінюється річна сума податкового зобов`язання по земельному податку та орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 надано копії платіжних доручень за період з серпня 2014 року по серпень 2018 року, з яких вбачається, що ним щомісячно перераховувався до бюджету податок за землю. Так, за липень 2014 року - грудень 2014 року щомісячно сплачено 605,00 грн., а всього 3630,00 грн., за січень 2015 року - грудень 2015 року щомісячно сплачено 756,00 грн., а всього за 2015 рік - 9072,00 грн., за січень 2016 року - грудень 2016 року щомісячно сплачено 715,00 грн., а всього за 2016 рік - 8580,00 грн., за січень 2017 року - грудень 2017 року щомісячно сплачено 757,09 грн., а всього за 2017 рік - 9085,08 грн., за січень 2018 року - серпень 2018 року щомісячно сплачено 757,09 грн., а всього - 6056,72 грн. (а. с. 99-112).

Однак, з зазначених платіжних документів не вбачається, щодо якої земельної ділянки сплачений такий податок, зокрема, що земельний податок сплачено саме за земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, з відповіді Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 25 травня 2018 року №12278/9/20-40-13-08-21 вбачається, що згідно АІС «Податковий блок» інформація щодо сплати фізичною особою ОСОБА_1 . земельного податку та орендної плати за нежитлове приміщення, розташоване на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 січня 2015 року по теперішній час відсутня. Станом на 24 травня 2018 року на обліку в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Харківській області як платник земельного податку з фізичних осіб (орендної плати з фізичних осіб) вищезазначена фізична особа не зареєстрована, податок не сплачує (а. с. 30).

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки та постійним землекористувачем, він не є суб`єктом сплати земельного податку, а мав сплачувати саме орендну плату на підставі відповідного договору оренди, який ним не укладено. Крім того, відомості щодо сплати ним земельного податку саме щодо спірної земельної ділянки у матеріалах справи відсутні.

За таких умов висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову внаслідок сплати відповідачем земельного податку є необґрунтованим, а також не вбачається підстав для зменшення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати на розмір сплаченого земельного податку.

Натомість наданий позивачем розрахунок розміру безпідставно збережених грошових коштів у вигляді орендної плати за землю правомірно ґрунтується на підставі базової вартості 1 кв. м. землі м. Харкова у розмірі 291,18 грн. із застосуванням відповідних коефіцієнтів, а також нормативної грошової оцінки, яка з 01 червня 2015 року становила 2 605,32 грн., з 01 січня 2016 року - 3 733,42 грн., з 01 січня 2017 року - 3165,94 грн., з 01 січня 2018 року - 3165,94 грн. та ставки річної орендної плати 8 %.

Доводи ОСОБА_1 у відзиві на позов щодо того, що справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами, є безпідставними.

Дійсно, з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з 01 жовтня 1999 року; основний вид діяльності - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а. с. 32-34).

Також, у матеріалах справи міститься копія свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , дата проведення державної реєстрації - 01 жовтня 1999 року, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів - НОМЕР_3 (а. с. 98).

Проте, отримання в оренду земельної ділянки комунальної власності та вчинення дій, спрямованих на виготовлення документації із землеустрою, не залежать від наявності у фізичної особи статусу підприємця. Його наявність не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верхового Суду від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц; тотожні за змістом висновки Велика Палата Верхового Суду сформулювала у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 749/230/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 904/1182/17.

Тобто, наявність у відповідача статусу підприємця не свідчить про те, що він виступає у такій якості у правовідносинах з користування земельними ділянками та у правовідносинах щодо замовлення документації із землеустрою щодо цих ділянок.

Отже, вказівка у рішенні про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 не впливає на юрисдикцію спору.

Крім того, частина нежитлової будівлі, розташованої на спірній земельній ділянці, зареєстрована за відповідачем як за фізичною собою, а не як за фізичною особою-підприємцем.

За відсутності встановлених обставин фактичного використання відповідачем як підприємцем земельної ділянки для здійснення господарської діяльності у період, за який позивач просив стягнути з відповідача суму неодержаного доходу від оренди цієї ділянки, слід дійти висновку про відсутність юрисдикції господарського суду для розгляду цього спору, який має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, провадження №14-32цс19.

Посилання ОСОБА_1 у запереченнях на позов від 22 лютого 2019 року щодо того, що розрахунки на підтвердження розміру безпідставно збережених коштів стосуються невідомої земельної ділянки площею 0,0356 га без кадастрового номеру, тоді як Харківською міською радою приймалось рішення щодо надання йому згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки розміром 0,0515 га, а відповідно до облікової земельної карти Державного земельного кадастру м. Харкова спірна земельна ділянка площею 0,0504 га та має кадастровий № НОМЕР_4 0082 судовою колегією не приймаються.

Так, у рішенні Харківської міської ради №234/08 від 10 вересня 2008 року про надання згоди на розробку проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель та споруд, розмір земельної ділянки, щодо якої надано згоду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на розробку проекту відводу визначений лише орієнтовно.

Відомостей про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , виготовленого у 2008 році, згідно якого площа земельної ділянки становить 0,0504 га, матеріали справи не містять. Отже, його не можна покладати в основу визначення розміру спірної земельної ділянки.

Зазначений проект землеустрою містить облікову земельну картку, згідно якої земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0504 га, мав бути присвоєний кадастровий № НОМЕР_5 , однак згідно даних Публічної кадастрової карти України, яка є у загальному доступі, відомості щодо земельної ділянки з таким кадастровим номером відсутні.

Натомість позивачем надано акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки від 04 вересня 2017 року, складений головним спеціалістом Департаменту територіального контролю Харківської міської ради на виконання самоврядних повноважень Харківської міської ради, визначених приписами Земельного кодексу України та Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», який є належним доказом, що встановлює фактичний розмір земельної ділянки, яку використовує відповідач.

Отже, позивачем належним чином обґрунтовано розмір використовуваної відповідачем земельної ділянки та безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати.

Враховуючи вищевикладене слід дійти висновку, що суд не дослідив і не надав належної оцінки поданим позивачем доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, та дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що за подачу позову сплачено судовий збір у розмірі 2079,65 грн.; за подачу апеляційної скарги - 3119,48 грн., а всього - 5199,13 грн. Оскільки апеляційну скаргу позивача задоволено, з відповідача на користь прокуратури Харківської області підлягає стягненню судовий збір у визначеному розмірі.

Керуючись ст. ст.3 67, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 березня 2019 року - скасувати.

Позов керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради 138 642, 98 грн. безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області 5199,13 грн. судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

С.С. Кругова

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.