ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/3158/18

провадження № 22-ц/4809/359/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Єгорова С. М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Орловський В. В.) від 05 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 8203,36 грн. середнього заробітку за період перебування в медичному закладі у зв`язку з проходженням лікарсько-льотної комісії.

Свою вимогу позивач обґрунтовував тим, що з 28 вересня 2015 року по 05 червня 2018 року він працював на підставі трудового договору бортовим авіаційним техніком третьої авіаційної ланки (цивільної) першої авіаційної ескадрильї на вертольотах, а потім був звільнений з роботи за власним бажанням. При звільненні відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01 по 16 травня 2018 року у зв`язку з тим, що не вбачав підстав для її нарахування за період протягом якого позивач проходив лікарську льотну експертизу. Проте, наказом командира військової частини на підставі направлення 01 травня 2018 року позивач був направлений для проходження лікарсько-льотної комісії до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місто Вінниця) де проходив необхідні обстеження, а 15 травня 2018 року Госпітальною лікарсько-льотною комісією позивачу було видано довідку № 4793/270, згідно якої він визнаний непридатним до виконання польотів бортовим техніком. Позивач вважає відмову відповідача виплатити йому середній заробіток за вказаний ним період неправомірною.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Суд постановив стягнути з Військової частини № НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період проходження медичного огляду у розмірі 8203,36 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач зобов`язаний проходити медичне обстеження і на цей період за ним зберігається середній заробіток за місцем роботи, але, всупереч нормам статей 116, 123, 169 КЗпП України, при звільненні позивача йому протиправно не було виплачено середній заробіток за час обстеження у медичному закладі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Відповідач посилається на необґрунтованість та незаконність рішення суду. Відповідач визнає, що за період з 01 по 16 травня 2018 року позивачу не нараховувалася і не виплачувалася заробітна плата. Професія бортового авіаційного техніка не вказана у Переліку професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246, а тому на позивача не поширюється гарантія. передбачена ст. 123 КЗпП України. Посилання позивача та суду на інші акти законодавства є безпідставним так, як вони не відповідають змісту ст. 169 КЗпП України та, відповідно, не поширюються на спірні правовідносини.

Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач висловив заперечення щодо доводів та вимог апеляційної скарги відповідача. Він звертає увагу на ту обставину, що проходив медичну комісію не з власної ініціативи, а за направленням відповідача. Роботи, пов`язані з управлінням повітряним транспортом потребують професійного добору. Твердження відповідача про неправильне застосування судом норм матеріального права є безпідставним.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_1 з 28 вересня 2015 року по 05 червня 2018 року працював на посаді бортового авіаційного техніка вертолітної ланки (цивільної) авіаційної ескадрильї на вертольотах та на посаді бортового авіаційного техніка третьої авіаційної ланки (цивільної) першої авіаційної ескадрильї на вертольотах у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до витягу з наказу від 26 квітня 2018 року № 84 для проходження лікарсько-льотної комісії ОСОБА_1 було направлено до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (місто Вінниця) 01 травня 2018 року.

Медичний огляд ОСОБА_1 був проведений у період з 01 по 16 травня 2018 року.

Згідно довідки № 4793/270 госпітальної лікарсько-льотної комісії Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону позивача визнано непридатним до виконання польотів бортовим техніком.

При звільненні ОСОБА_1 не виплачено середній заробіток за період проходження медичного огляду з 01 по 16 травня 2018 року.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 19, п. 2 ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ст. 368, ст. 369 ЦПК України, враховуючи, що справа виникла з трудових відносин, вона розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Згідно п. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст. 43 Конституції України).
Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ч. 1 ст. 21 КЗпП України).
Згідно приисів ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Статтею 123 КЗпП України передбачено, що за час перебування в медичному закладі на обстеженні за працівниками, зобов`язаними проходити таке обстеження (статті 169, 191), зберігається середній заробіток за місцем роботи.

Відповідно до ст. 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Перелік професій, працівники яких підлягають медичному оглядові, термін і порядок його проведення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

Аналогічну за змістом норму містить ч. 1, ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону праці». Крім того, частиною 3 цієї статі Закону передбачено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити за свій рахунок позачерговий медичний огляд працівників: за заявою працівника, якщо він вважає, що погіршення стану його здоров`я пов`язане з умовами праці; за своєю ініціативою, якщо стан здоров`я працівника не дозволяє йому виконувати свої трудові обов`язки.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 54 Повітряного кодексу України уповноважений орган з питань цивільної авіації у процесі регулювання сфери авіаційної медичної діяльності визначає умови і порядок проведення медичного обстеження авіаційного персоналу; видачі та зберігання медичних звітів про наявність або відсутність медичих протипоказань для видачі медичного сертифіката; здійснення контролю за документальним оформленням та зберіганням результатів авіамедичного обстеження.

Медичне обстеження авіаційного персоналу проводять і надають висновок про наявність або відсутність медичних протипоказань до виконання своїх обов`язків авіаційні медичні екзаменатори, які виконують свої функції на базі авіаційних медичних центрів. Медична сертифікація не застосовується до авіаційного персоналу з технічного обслуговування повітряних суден, які не є членами екіпажу повітряного судна (ч. 2. Ч. 3 ст. 55 Повітряного кодексу України).

Таким чином, право на збереження середнього заробітку за період проходження медичного обстеження (огляду) мають лише працівники, які уклали трудовий договір і відносяться до однієї з категорій, для яких такі медичні обстеження є обов`язковими: 1) зайняті на важких роботах, роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці; 2) зайнятих на роботах, де є необхідність у професійному доборі; 3) віком до 21 року; 4) деяких інших категорій працівників (в т. ч направлені для проходження позапланового огляду за станом свого здоров`я).

Суд першої інстанції встановив, що позивач працював на посаді бортового авіаційного техніка третьої авіаційної ланки першої авіаційної ескадрильї на вертольотах, тобто являвся членом екіпажу повітряного судна.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до п. 6, п. 7 розділу І, п. 15 підрозділу 2 розділу ІІ Правил виконання польотів державної авіації України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 05 січня 2015 року № 2, п. 1 розділу ІІІ Положення про лікарсько-льотну експертизу державної авіації України, затвердженого наказом міністерства оборони України від 20 листопада 2017 року № 602, а ст. 54, ст. 55 Повітряного кодексу України, позивач, як бортовий технік, підлягав медичному обстеженню, що є обов`язковою умовою допуску до здійснення польотів.
Вказані акти Міністерства оборони узгоджуються з положеннями п. 2.26 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21 травня 2007 року № 246, на яке посилається відповідач у своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі.

Суд також правильно зазначив, що відповідно до п. 9 Переліку робіт, де є потреба у професійному доборі, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України та Державного комітету України по нагляду за охороною праці від 23 вересня 1994 року № 263/121, до робіт, де є потреба у професійному доборі, відносяться роботи, пов`язані з управлінням повітряним транспортом.

Встановивши, що позивач, до моменту його звільнення з роботи, працював на посаді, де є потреба у професійному доборі, а також те, що він підлягав обов`язковому медичному обстеженню та експертизі і був направлений відповідачем для проведення позачергового обстеження (що підтверджується епікризом - с. 17), дійшов обґрунтованого висновку, що на позивача поширюється гарантія, встановлена ст. 123 КЗпП України, яку відповідач не забезпечив.

Оскільки відповідач визнав, що в період проходження позивачем медичного обстеження, з 01 по 16 травня 2018 року, позивачу не нараховувався середній заробіток, а відповідно і не виплачений йому, у тому числі при звільненні, суд, відповідно до ст. 116, 123 КЗпП України, обґрунтовано задовольнив вимогу позивача.
Середній заробіток розраховано позивачем відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, правильність якого відповідачем не оспорюється і з яким погодився суд першої інстанції.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргумент апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до незгоди з правовою позицією суду.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду, оскільки встановлена законом гарантія збереження заробітку працівника, що направляються на обстеження до медичного закладу, відповідачем була порушена.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України без задоволення, а рішення Олександріського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 листопада 2018 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

Л. М. Дьомич