РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10048/17

пр. № 2/759/505/19

12 березня 2019 року Святошинський районний суд м.Києва в складі :

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

при секретарі - Медвідчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А. 03.07.2017 р. звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просила суд постановити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №12/47 від 15.11.2007 р. в сумі 46608 грн. 48 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що 15.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №12/47, за умовами якого позичальнику банком було надано на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового використання грошові кошти як кредит в сумі 22520 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 10 % річних, для придбання автомобіля «VolksWagen Golf», і ОСОБА_1 придбала за кредитні кошти автомобіль моделі «VolksWagen Golf».

12.02.2008 р. між банком і ОСОБА_1 було укладено договір застави, відповідно до умов якого в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 надала банку у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки VolksWagen модель Golf, 2007 р. випуску. Даним договором забезпечувалось виконання позичальником зобов`язань по поверненню банку кредиту, сплати процентів за користування ним, штрафних санкцій, платежів, що передбачені та/або випливають з кредитного договору по 15.11.2013 року.

14.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір1 до кредитного договору №12/47 від 15.11.20107 р. за умовами до якого було збільшено строк на користування кредитним коштами до 01.07.2016 р. включно.

Згідно п.2 додаткового договору №1 сторони домовилися викласти п.1.3 кредитного договору в наступній редакції : п. 1.3 - за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка: 10% річних за період з 15.11.2007 р. по 17.11.2008 р., в розмірі 17,5 % річних за період з 18.11.2008 р. по 24.09.2009 р., в розмірі 0,2 % річних в період з 25.09.2009 р. по 18.11.2012 р., в розмірі 12% річних за період з 19.11.2012 р. до закінчення строку користування кредитними коштами. Термін користування кредитом встановлено до 01.07.2016 р.

Позичальник порушив свої зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом.

Як зазначав позивач, відповідач відповідно до умов кредитного договору зобов`язувався повернути кредит у терміни, встановлені графіком погашення заборгованості у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань.

Згідно п.2.5.1. кредитного договору та графіку погашення заборгованості по кредиту і процентів позичальник зобов`язувався щомісячно до 15 числа кожного календарного місця поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та суми нарахованих процентів.

Згідно п.2.7.1., 3.3.9. кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника виконання боргових зобов`язань в цілому: погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування, сплати відповідних штрафних санкцій.

В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 був укладений між банком і ОСОБА_2 договір поруки 12.02.2008 р., відповідно до якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати солідарно за зобов`язаннями ОСОБА_1 по умовах кредитного договору в повному обсязі.

Банк виконав свої зобов`язання у відповідності до умов кредитного договору і надав ОСОБА_1 обумовлений договором кредит, але остання не здійснила платежів у відповідності до графіку погашення кредитної заборгованості, й порушивши умови договору, не повертає платежі з погашення суми кредиту та нарахованих відсотків.

Тому, банк набув право вимагати погашення кредиту та інших нарахувань за ним внаслідок невиконання і неналежного виконання умов договору про надання кредиту.

Відповідно до умов договорів та діючого цивільного законодавства України боржник і поручитель повинні відповідати солідарно перед кредитором. Тому, відповідачі повинні сплатити по умовам договору заборгованість станом на 24.09.2009 р.: загальна заборгованість за кредитом 18451 долар США, проценти за користування кредитом 2291, 60 доларів США, штрафні санкції 7387, 33 грн., а всього 174199, 76 грн.

Згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 червня 2012 року, позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №12/47 від 15 листопада 2007 р. в розмірі 174199 грн. 76 коп., судові витрати по справі в сумі 1820 грн., а всього 176019 гривень 76 копійок.

Не погоджуючись з ухваленням вказаного рішення суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м.Києва від. 19.06.2012 р.

В ході розгляду апеляційної скарги сторони зробили спільну заяву щодо укладання та підписання мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 18 грудня 2012 р. скасовано рішення Святошинського районного суду м.Києва від. 19.06.2012 р. та визнано умови мирової угоди між ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Однак, відповідачами свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються, станом на 18.01.2017 р. заборгованість становить 171285 грн. 71 коп.

Різниця заборгованості яка не стягнута складає 46608 грн. 48 коп. тому посилаючись на ст.ст. 509, 5252, 526, 530, 541, 543, 546, 553-555, 599, 611, 623, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України просили заявлені по зовні вимоги задовольнити.

Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва від 15 вересня 2017 р. відкрито провадження по справі.

06.11.2018 р. винесено ухвалу про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, вказувала що у відповідачів виникла заборгованість яка станом на 18.01.2017 р. складає 46608 грн. 48 коп. і виникла з 19.06.2012 р. по січень 2017 р.

Відповідачі в судові засідання не з`явились, звернулись до суду з заявами в яких просили розглянути заявлені позовні вимоги в їх відсутності, проти заявлених вимог заперечували та просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, 15.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №12/47, за умовами якого позичальнику банком було надано на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового використання грошові кошти як кредит в сумі 22520 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами із розрахунку 10 % річних, для придбання автомобіля «VolksWagen Golf», і ОСОБА_1 придбала за кредитні кошти автомобіль моделі «VolksWagen Golf».

12.02.2008 р. між банком і ОСОБА_1 було укладено договір застави, відповідно до умов якого в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 надала банку у заставу належний їй на праві власності автомобіль марки VolksWagen модель Golf, 2007 р. випуску. Даним договором забезпечувалось виконання позичальником зобов`язань по поверненню банку кредиту, сплати процентів за користування ним, штрафних санкцій, платежів, що передбачені та/або випливають з кредитного договору по 15.11.2013 року.

14.03.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір1 до кредитного договору №12/47 від 15.11.20107 р. за умовами до якого було збільшено строк на користування кредитним коштами до 01.07.2016 р. включно.

Згідно п.2 додаткового договору №1 сторони домовилися викласти п.1.3 кредитного договору в наступній редакції : п. 1.3 - за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка: 10% річних за період з 15.11.2007 р. по 17.11.2008 р., в розмірі 17,5 % річних за період з 18.11.2008 р. по 24.09.2009 р., в розмірі 0,2 % річних в період з 25.09.2009 р. по 18.11.2012 р., в розмірі 12% річних за період з 19.11.2012 р. до закінчення строку користування кредитними коштами. Термін користування кредитом встановлено до 01.07.2016 р.

Позичальник порушив свої зобов`язання за вказаним договором щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та плати за управління кредитом.

Як зазначав позивач, відповідач відповідно до умов кредитного договору зобов`язувався повернути кредит у терміни, встановлені графіком погашення заборгованості у розрізі сум погашення основного боргу за кредитом, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань.

Згідно п.2.5.1. кредитного договору та графіку погашення заборгованості по кредиту і процентів позичальник зобов`язувався щомісячно до 15 числа кожного календарного місця поповнювати свій поточний рахунок у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту та суми нарахованих процентів.

Згідно п.2.7.1., 3.3.9. кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх боргових та інших зобов`язань за кредитним договором банк має право вимагати від позичальника виконання боргових зобов`язань в цілому: погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за його користування, сплати відповідних штрафних санкцій.

В забезпечення своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 був укладений між банком і ОСОБА_2 договір поруки 12.02.2008 р., відповідно до якого останній на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання перед банком відповідати солідарно за зобов`язаннями ОСОБА_1 по умовах кредитного договору в повному обсязі.

Банк виконав свої зобов`язання у відповідності до умов кредитного договору і надав ОСОБА_1 обумовлений договором кредит, але остання не здійснила платежів у відповідності до графіку погашення кредитної заборгованості, й порушивши умови договору, не повертає платежі з погашення суми кредиту та нарахованих відсотків.

Тому, банк набув право вимагати погашення кредиту та інших нарахувань за ним внаслідок невиконання і неналежного виконання умов договору про надання кредиту.

Відповідно до умов договорів та діючого цивільного законодавства України боржник і поручитель повинні відповідати солідарно перед кредитором. Тому, відповідачі повинні сплатити по умовам договору заборгованість станом на 24.09.2009 р.: загальна заборгованість за кредитом 18451 долар США, проценти за користування кредитом 2291, 60 доларів США, штрафні санкції 7387, 33 грн., а всього 174199, 76 грн.

Згідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 19 червня 2012 року, позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором №12/47 від 15 листопада 2007 р. в розмірі 174199 грн. 76 коп., судові витрати по справі в сумі 1820 грн., а всього 176019 гривень 76 копійок.

Не погоджуючись з ухваленням вказаного рішення суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м.Києва від. 19.06.2012 р.

В ході розгляду апеляційної скарги сторони зробили спільну заяву щодо укладання та підписання мирової угоди з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду м.Києва від 18 грудня 2012 р. скасовано рішення Святошинського районного суду м.Києва від. 19.06.2012 р. та визнано умови мирової угоди між ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Однак, відповідачами свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконуються, станом на 18.01.2017 р. заборгованість становить 171285 грн. 71 коп.

Різниця заборгованості яка не стягнута складає 46608 грн. 48 коп. станом на 18.01.2017 р.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився.

У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідачів про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав.

Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) висловлено правову позицію про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що при зверненні позивача з позовом до Святошинського районного суду м. Києва та за результатами розгляду справи отримання відповідного рішення суду про стягнення з відповідача боргу у вигляді тіла кредиту, процентів за користування ним та штрафних санкцій, позивач втратив право на стягнення процентів за користування кредитом та пені, визначених умовами кредитного договору, у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв.

За таких обставин, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-282 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд міста Києва.

Суддя Святошинського районного

суду м.Києва І.В.П`ятничук