Справа №463/1720/19
Провадження №2-п/463/16/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника заявника Гойдика В.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника відповідача Винниківської міської ради про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Винниківської міської ради про передачу у власність земельної ділянки -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом з подальшими змінами та доповненнями до відповідача Винниківської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Винниківської міської ради про передачу у власність земельної ділянки площею 0,06 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки).

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09.02.2009р. позов у вищевказаній справі задоволено. Передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

11.03.2019р. представник відповідача звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення, долучивши одночасно клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Мотивує тим, що про наявність такого рішення ВМР дізналась лише після того як ОСОБА_1 пред`явила його під час розгляду цивільної справи № 450/104/18, яка перебуває в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області. Саме рішення суду на адресу Винниківської міської ради не надходило, внаслідок чого були позбавлені можливості подати заяву про його перегляд. Про наявність такого рішення дізнався лише після ознайомлення з його змістом, у зв`язку з чим вважає, що строк для подання заяви не пропущено, проте просить його поновити.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеним та підтвердив факт неотримання рішення суду Винниківською міською радою, у зв`язку з чим строк для подання заяви просить поновити, а заочне рішення суду скасувати.

Позивач в судовому засіданні проти обґрунтованості заяви заперечила, оскільки строк для подання заяви пропущено без поважних причин і доказів протилежного представник відповідача не надав. Тому просить відмовити в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Розглянувши заяву, дослідивши матеріли цивільної справи № 2-876/09 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Винниківської міської ради про передачу у власність земельної ділянки та оцінюючи наведені відповідачем причини пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку, що слід відмовити в поновленні строку на подання такої заяви і як наслідок, залишити її без розгляду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Однією з засад цивільного судочинства, згідно п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його або її правами та обов`язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Вони дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства», (п. 57). Встановлюючи такі правила, держава користується певною свободою розсуду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини застосовувані державою обмеження в доступі особи до національного суду не повинні звужувати чи зменшувати залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або такою мірою, що буде нівельована сама суть права. Більше того, встановлене державою обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети і якщо не буде забезпечено пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Фаєд проти Сполученого Королівства» (п. 65), рішення від 18 лютого 1999 р. у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 59), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Т.Р. та К.М. проти Сполученого Королівства» (п. 98), рішення від 10 травня 2001 р. у справі «Z. Та інші проти Сполученого Королівства» (п. 93), рішення від 12 липня 2001 р. у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччині» (п. 45).

Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦПК України в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Практично ті самі положення закріплені в чинній на даний час редакції ЦПК України. Зокрема, згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи (а.с.18, 18а), копія позову з додатками отримана Винниківською міською радою та Виконавчим комітетом Винниківської міської ради 17.10.2008р.

В подальшому, позивач уточнила позовні вимоги, подавши відповідну заяву від 14.11.2008р. (а.с.26), і така безпосередньо в суді була вручена представнику Винниківської міської ради згідно довіреності від 23.06.2008р. Домашовцю Р. ОСОБА_2 ., про що останній власноручно написав відповідну розписку (а.с.33). Крім того, останній також був повідомлений про те, що 09.02.2009р. відбудеться розгляд справи, про що власноручно написав відповідну розписку (а.с.35).

Отже, доводи представника відповідача про те, що Винниківській міській раді не було відомо про наявність заочного рішення суду від 09.02.2009р. слід визнати безпідставними.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), N 52854/39, п. 52, ECHR 2003-IX). ЄСПЛ має визначити, чи органи влади здійснювали свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (див., mutatis mutandis, справи «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), N 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), N 6965/02, п. 23, від 28 лютого 2006 року).

Крім того, ЄСПЛ виходить з ідеї про те, що строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності і хоча вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України», п. 41).

Натомість, у справі яка розглядається доводи заяви відповідача по факту переслідують лише одну мету домогтися повторного розгляду справи по спливу більш як десяти років з моменту, коли рішення суду набуло статусу остаточного, про що відповідач достеменно знав ще у 2009 році.

З огляду на це, строк для подання заяви про перегляд заочного рішення слід визнати таким, що пропущений без поважних причин внаслідок чого суд не вбачає підстав для його поновлення, адже в такому випадку існуватиме порушення принципу юридичної визначеності, тобто поваги до остаточного рішення суду, що також буде неспівмірним між інтересами позивача і необхідністю провести екстраординарну процедуру перегляду судового рішення.

Відповідно до змісту ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, таку заяву належить залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126, 127, 284 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Відмовити відповідачу Винниківській міські раді в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Винниківської міської ради про передачу у власність земельної ділянки.

Заяву представника відповідача Винниківської міської ради про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Винниківської міської ради про передачу у власність земельної ділянки залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 29.05.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.