Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 556/920/17

провадження № 61-40421св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Сопачівська сільська рада Володимирецького району Рівненської області,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Володимирецька державна нотаріальна контора Рівненської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року у складі суддів: Ковальчук Н. М., Хилевича С. В., Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Володимирецька державна нотаріальна контора Рівненської області, про визнання правочинів недійсними.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що довіреність видана 20 липня 2015 року її батьком ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 посвідчена посадовою особою - секретарем сільської ради з порушенням встановленого законом порядку, а саме за відсутності у неї належних повноважень на вчинення нотаріальних дій, у зв`язку з чим така довіреність є недійсною.

У подальшому, ОСОБА_4 діючи від імені та за дорученням Канадюка П. Х., на підставі недійсної довіреності, подарував ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав її батьку на праві власності.

Посилаючись на те, що незаконне відчуження будинку, який входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_6 , порушує її права спадкоємця за законом, ОСОБА_1 просила позов задовольнити та визнати недійсними опорювані правочини - довіреність та договір дарування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року, у складі головуючого-судді Котик Л. О., позов задоволено. Визнано недійсною довіреність, видану 20 липня 2005 року ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , посвідчену секретарем Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, за реєстровим № 58. Визнано недійсним договір дарування жилого будинку АДРЕСА_1 , укладений 08 серпня 2005 року ОСОБА_4 від імені ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що довіреність ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 . посвідчена із порушенням визначеного Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5 (чинної на час посвідчення довіреності), відповідно на час укладення договору дарування ОСОБА_4 не мав належно підтверджених повноважень представника ОСОБА_6 , та не був наділений достатнім обсягом цивільної дієздатності для укладення такого договору, що є підставою для визнання таких правочинів недійсними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_10 задоволено, рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачем не доведено, що оспорюваними довіреністю та договором дарування порушуються її права, оскільки ОСОБА_1 не набула права на спадкування після смерті батька ОСОБА_6 , оскільки не прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що вона прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , оскільки постійно проживала з батьком в одному будинку та протягом законодавчо визначеного строку не відмовилася від спадщини, а тому незаконне відчуження нерухомого майна, яке належало за життя спадкодавцю, порушує її права спадкоємця першої черги за законом.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та надано строк для надання відзиву.

Відзивів на касаційну скаргу до суду не надходило.

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року справу № № 556/920/17 за позовом ОСОБА_1 до Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Володимирецька державна нотаріальна контора Рівненської області, про визнання правочинів недійсними призначено до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

Статтею 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 08 серпня 2005 року ОСОБА_4 , діючи від імені та за дорученням ОСОБА_6, подарував ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Повноваження ОСОБА_4 на укладення такого договору дарування підтверджувалися дорученням від 20 липня 2005 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала про порушення своїх прав на спадкування вказаного жилого будинку, після смерті батька ОСОБА_6 , унаслідок його неправомірного відчуження ОСОБА_4 , шляхом дарування ОСОБА_7

Позовні вимоги про визнання довіреності та договору дарування заявлені лише до відповідача Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 30 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Системний аналіз цієї статті і статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) дає підстави для висновку, що відповідачем у цивільній справі є особа, яка порушує, не визнає чи оспорює права, свободи чи інтереси іншої особи, яка звернулася за їх захистом до суду.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув та не врахував, що вирішення питання щодо недійсності довіреності та договору дарування впливає на права та обов`язки його сторін та нового власника жилого будинку, тому вони є належними відповідачами за цими позовними вимогами і повинні брати участь у розгляді справи.

Вирішення справи без залучення до участі сторін оспорюваних правочинів є порушенням вимог цивільного процесуального законодавства, оскільки суд вирішує питання про права і обов`язки особи, яка не бере участь у справі, тому у порушення принципів рівності сторін та змагальності позбавлена можливості давати пояснення по суті спору, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, та заперечення проти доводів інших учасників справи.

Таким чином, судом першої інстанції, в порушення статей 33, 130 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) не вирішено питання щодо складу осіб, які мають брати участь у розгляді справи, а апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості усунути такі недоліки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Так як згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог, а касаційний суд на стадії касаційного перегляду позбавлений можливості усунути допущені судами попередніх інстанцій порушення вимог процесуального права і залучити до участі у справі належних відповідачів, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, не підлягають задоволенню як такі, що заявлені до неналежного відповідача.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суди допустили такі порушення норм процесуального права, які призвели до ухвалення помилкових судових рішень, касаційний суд скасовує рішення та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сопачівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про визнання правочинів недійсними відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді:В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
С. О. Погрібний
Г. І. Усик