Справа № 466/5481/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/546/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: прокурора Панькевича Р.В., представника

АТ «Укрзалізниця» - Пантюшевої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Львівської області та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Українська залізниця», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа - відділ Держземагентства у м.Львові про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок та витребування земельних ділянок з незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року заступник прокурора Львівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діяло Державне територіально-галузеве об`єднання (далі-ДТГО) «Львівська залізниця» (а.с.1-9 т.1), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі-ПАТ «Укрзалізниця»), в подальшому перейменоване на акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі-АТ «Укрзалізниця»), в якому, уточнивши вимоги заявою від 27.01.2015 року (а.с.122-126 т.1), остаточно просив: визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0135 га, що на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №5658 (BEI 574003) від 04.12.2006 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, що на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №5657 (BEI 574002) від 04.12.2006 року; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), вартістю 696555 грн. та земельну ділянку площею 0,0135 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), вартістю 10884 грн.; витребувати від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0135 га, вартістю 10884 грн.; витребувати від ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га, вартістю 696555 грн.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що відчужені за оспорюваними договорами купівлі-продажу земельні ділянки є державною власністю, оскільки відносяться до земель залізничного транспорту, і були надані в постійне користування ДТГО «Львівська залізниця» в межах смуги відведення.

Однак, вказані земельні ділянки незаконно вибули з власності держави та постійного користування ДТГО «Львівська залізниця», шляхом прийняття Брюховицькою селищною радою рішення №123 від 26.10.2006 року (п.1.9) про безоплатну передачу земельних ділянок площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0135 га для ведення садівництва у спільну часткову власність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в подальшому відчужили ці земельні ділянки відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договорів від 04.12.2006 року.

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2009 року відчужили земельну ділянку площею 0,15 га відповідачам ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11

Прокурор зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року визнано незаконним та скасовано п.1.9 вказаного рішення Брюховицької селищної ради та видані відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на його підставі державні акти про їх право спільної часткової власності на землю, а отже, підтверджено факт незаконності набуття ними права власності на спірні земельні ділянки, що є підставою для визнання недійсними укладених ними договорів купівлі-продажу цих земельних ділянок та витребування їх для повернення у власність держави в особі її уповноважених органів.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.10.2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили прокуратура Львівської області та ПАТ «Укрзалізниця».

Просять рішення скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свої доводи, які є аналогічними за змістом, апелянти обґрунтовують тим, що суд першої інстанції не врахував обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року у справі №466/230/10 щодо незаконності набуття відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність спірних земельних ділянок, які знаходяться в смузі відведення і належать на праві користування залізниці.

Крім того, не взято до уваги факти, встановлені вироком Залізничного районного суду м.Львова від 22.12.2010 року у справі №1-531/2010 про те, що ОСОБА_14 , будучи заступником начальника по капітальному ремонту госпрозрахункової служби колії ДТГО «Львівська залізниця», внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не перевіривши достовірність даних, внесених в акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки, підписав його, внаслідок чого земельну ділянку, що знаходиться в межах смуги відведення залізничної колії на АДРЕСА_1 , незаконно на підставі рішення Брюховицької селищної ради №123 від 26.10.2006 року передано у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_15 . Вказану посадову особу ДТГО «Львівська залізниця» визнано винною за ч.1 ст. 367 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності.

Зазначають, що вказаними судовими рішеннями також було встановлено, що спірні земельні ділянки зайняті об`єктами залізничної інфраструктури та знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», що підтверджено Планом смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці, розробленим дорожньою проектною конторою Південно-Західної залізниці у 1962 році та довідкою про визначення грошової оцінки земельної ділянки смт. Брюховичі, виданої Львівським обласним головним управлінням земельних ресурсів 24.10.2003 року.

Вказане, на думку апелянтів, свідчить про безпідставність висновку суду про те, що права залізниці не порушені.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2018 року для розгляду даної цивільної справи (провадження №22-ц/783/7001/17) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Шандри М.М., суддів: Струс Л.Б., Левика Я.А.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

17.10.2018 року цивільна справа №466/5481/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 17.10.2018 року, для розгляду даної цивільної справи (провадження №22-ц/811/546/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Розгляд справи у названому складі колегії суддів призначено на 29.01.2019 року, однак, такий відкладено за клопотанням представника відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_18 у зв`язку з хворобою і призначено наступне судове засідання на 21.05.2019 року.

21.05.2019 року в судове засідання інші учасники справи, окрім сторони позивача, повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, в тому числі через оголошення на веб-сайті апеляційного суду, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_12 про відкладення розгляду справи колегією суддів відмовлено, оскільки таке клопотання стороною відповідача заявлено повторно і з причин, які не визнані колегією суддів поважними, оскільки свою неявку в судове засідання відповідач пов`язує з необхідністю участі в конференції у період з 20.06.2019 року по 24.06.2019 року, тобто в інший період, ніж призначено судове засідання в даній справі, і, крім того, без підтвердження такої участі в конференції належними доказами, клопотань від інших учасників справи не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи апеляційним судом проведено у відсутності тих учасників справи, які не з`явились.

Заслухавши пояснення сторони апелянтів в підтримання апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг з наступних підстав.

Судом встановлено, що пунктом 1.9 рішення Брюховицької селищної ради №123 від 26.10.2006 року безоплатно передано у спільну часткову власність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,0135 га для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення ради, 28.11.2006 року видано два державних акта серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_6 на право власності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказані вище земельні ділянки.

В подальшому, відповідач ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності, відчужила ці земельні ділянки відповідачам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договорів купівлі-продажу від 04.12.2006 року.

В свою чергу, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2009 року відчужили земельну ділянку площею 0,15 га відповідачам ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року, яке набрало законної сили, за позовом прокурора в інтересах держави в особі Міністерства зв`язку України та ДТГО «Львівська залізниця» визнано незаконним та скасовано п.1.9 вказаного вище рішення Брюховицької селищної ради №123 від 26.10.2006 року та видані на його підставі відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 державні акти на право власності на землю серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_5 на спірні земельні ділянки.

Задовольняючи позов прокурора, суд виходив із того, що спірні земельні ділянки знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця» і повністю входять в зону відчуження залізниці.

На підтвердження права ДТГО «Львівська залізниця» постійного користування землями смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м суд послався на План смуги відводу цієї лінії від 1962 року, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізної дороги СРСР -МПС, та довідку про визначення грошової оцінки земельних ділянок, видану Львівським обласним головним управлінням земельних ресурсів 24.10.2003 року.

Таким чином, рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 10.02.2010 року підтверджено факт незаконної передачі у власність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірних земельних ділянок, які є державною власністю і належать на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця», а тому встановлені цим рішенням і наведені вище обставини не потребують доказуванню в даній справі відповідно до вимог ст.82 ЦПК України.

Також, щодо законності права постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» землями смуги відведення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст.67 ЗК України (2002 року), до земель транспорту належать землі, надані підприємствам, установам та організаціям залізничного, автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового, авіаційного, трубопровідного транспорту та міського електротранспорту для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту і розвитку об`єктів транспорту. Землі транспорту можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ст.68 ЗК України, ст.11 Закону України «Про транспорт» та ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів залізничного транспорту.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЗК України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

У відповідності до п.«б» ч.4 ст.84 ЗК України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під державними залізницями.

Згідно з ч.2 ст.84 ЗК України, в редакції, чинній на момент прийняття Брюховицькою селищною радою оспорюваного рішення, право державної власності на землю набувалось і реалізовувалось державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У відповідності до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933 року було затверджено Положення про землі, надані транспорту, відповідно до п.4 якого, до земель, наданих транспорту, відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури.

Це Положення набрало чинності та діяло на вказаних землях з 1939 року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із возз`єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 року, до набрання чинності постановою Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 року «Про затвердження Положення про землі, надані транспорту». Нормами ст.1 вже цього Положення встановлено, що землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених у встановленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме: ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства» (постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).

Земельним кодексом УРСР (в редакції від 08.07.1970 року), постановою Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року, постановою Ради Міністрів СРСР від 27.01.1962 року №83 право позивача на користування земельною ділянкою, яка належить до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування гарантувалось.

Вимога Земельного кодексу України (2002 року) про переоформлення прав постійного користування земельною ділянкою до 01.01.2008 року рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп 2005 визнана неконституційною.

За змістом ст.17 Закону України «Про основи містобудування», наявний в матеріалах справи План смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах міста Львова від км4+850м до км11+106м від 1962 року є містобудівною документацією. З урахуванням такої документації можуть бути вирішені питання щодо вилучення (викупу) передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Вказаний План погоджений з представником виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих.

За таких обставин, ДТГО «Львівська залізниця», за погодженням з органом місцевого самоврядування, значиться користувачем означеної у Плані відведення земельної ділянки і цей документ є належним доказом в підтвердження права позивача на постійне користування земельною ділянкою, розташованою в межах смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км4+850м до км11+106м, яка відноситься до земель державної власності.

Стороною відповідачів не було надано інших доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували факт належності спірної земельної ділянки первинно до земель комунальної, а не державної, власності.

Отже, враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незаконно набули у власність спірні земельні ділянки, а відтак, не мали права ними розпоряджатись, укладаючи 04.12.2006 року оспорювані договори купівлі-продажу на їх відчуження, тому ці договори необхідно визнати недійсними на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

За змістом ст. 388 ЦК України, особа, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, може захистити свої порушені права шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені цією статтею, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що спірні земельні ділянки належали на праві власності державі і незаконно вибули з володіння держави поза волею власника в особі її уповноважених органів, колегія суддів погоджується із правовою позицією сторони позивача, що для відновлення порушеного права необхідно також скасувати державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки за їх останніми власниками і витребувати ці земельні ділянки від власників, які ними стали на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0135 га від 04.12.2006 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га від 03.12.2009 року, повернувши їх у власність держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діяло ДТГО «Львівська залізниця», правонаступником якого є АТ «Укрзалізниця».

При цьому, для витребування земельної ділянки площею 0,15 га не потрібно визнавати недійсним договір купівлі-продажу від 03.12.2009 року, оскільки для застосування норми ч.1 ст.388 ЦК України достатньо визнати недійсним лише первісний договір купівлі-продажу, на підставі якого було відчужено цю земельну ділянку.

Суд першої інстанції вказаних вище і доведених стороною позивача на підставі належних та допустимих доказів обставин, які підтверджують право позивача на спірні земельні ділянки і незаконність набуття їх у власність відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в порушення вимог процесуального закону, не врахував та не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову прокурора в повному обсязі з наведених вище мотивів.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги прокуратури Львівської області та публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 10 жовтня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця», правонаступником якого є акціонерне товариство «Українська залізниця», - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0135 га, що на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №5658 (BEI 574003) від 04.12.2006 року.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га, що на АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №5657 (BEI 574002) від 04.12.2006 року.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,15 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), вартістю 696555 гривень та земельну ділянку площею 0,0135 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), вартістю 10884 гривень.

Витребувати від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у власність держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє акціонерне товариство «Українська залізниця» земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_2 площею 0,0135 га, вартістю 10884 гривень.

Витребувати від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у власність держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє акціонерне товариство «Українська залізниця» земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 0,15 га, вартістю 696555 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови чкладений 31 травня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.