Постанова

Іменем України

16 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 337/7391/13-ц

провадження № 61-26751св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року в складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Гончар М. С., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 06 березня 2008 року ОСОБА_1 уклав з Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ «Сведбанк»), яке

є правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк»), (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), кредитний договір № 0703/0308/88-036, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит

у розмірі 40 000 доларів США на строк до 06 березня 2018 року,

а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Банк свої зобов`язання виконав, відповідач отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США.

Відповідно до договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15

ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником ВАТ «Сведбанк», відступило

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями за кредитним договором від 06 березня 2008 року

№ 0703/0308/88-036.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував,

у зв`язку з чим станом на 11 листопада 2013 року заборгованість

за кредитним договором становила 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом Національного банк України (далі - НБУ) на дату розрахунку складає 583 318 грн, з яких: заборгованість за основною сумою кредиту -

33 895,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 270 925 грн 45 коп.; заборгованість за процентами -

11 711,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 93 611 грн 14 коп.; заборгованість за нарахованою комісією -

0,00 грн; нарахована пеня ? 19 256,58 доларів США, що за офіційним

курсом НБУ на дату розрахунку складає 153 917 грн 84 коп.

Ураховуючи вищевикладене, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором

у розмірі 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 583 318 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня

2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» загальну суму заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0807/88-036 у розмірі

64 836,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 583 318 грн, яка складається з наступного: заборгованість за основною сумою кредиту - 33 895,34 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 270 925 грн 45 коп.; заборгованість за процентами -

11 711,64 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 93 611 грн 14 коп.; нарахована пеня - 19 256,58 доларів США,

що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 153 917 грн 84 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 06 березня 2008 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Справа судом апеляційної інстанції розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року скасовано. Позов ТОВ «ФК «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що станом на 27 липня

2017 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 вважаються виконаними, оскільки кредитор скористався своїм правом позасудового врегулювання спору, передбаченого статтею 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Судовим рішенням в іншій справі встановлено як правомірність набуття

ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у позасудовому порядку права власності на іпотечне майно в рахунок задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, так і відповідність вимогам закону договору купівлі-продажу іпотечного майна іншій особі, отже, відповідно до частини четвертої

статті 36 Закону України будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, тому позов підлягає залишенню без задоволення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «ФК «Вектор Плюс», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу

№ 337/7391/13-ц зХортицького районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

17 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що підставою та обґрунтуванням рішення апеляційного суду стали обставини та докази, яких фактично не було та які не міг взяти до уваги суд першої інстанції, ухвалюючи рішення 27 жовтня 2014 року.

Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на обставинах та доказах, які з`явилися вже після ухвалення рішення судом першої інстанції. Оцінюючи законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції посилався на обставини та докази, які з`явилися після ухвалення рішення Хортицьким районним судом

м. Запоріжжя від 27 жовтня 2014 року.

Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 березня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір

№ 0703/0308/88-036, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США на строк з 06 березня 2008 року по 06 березня 2018 року, а позичальник зобов`язався у порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Кредитні кошти призначені на споживчі цілі.

Факт отримання коштів ОСОБА_1 у розмірі 40 000 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 06 березня 2008 року № 1.

Кредитні зобов`язання ОСОБА_1 забезпечені іпотекою квартири

АДРЕСА_1 . За умовами пункту 10.3 договору іпотеки іпотекодержатель має право у будь-який час протягом строку дії договору у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. За вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення, у тому числі, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (пункт 12.3).

Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в пунктом 12.3 вказаного договору іпотеки, договір про задоволення вимог іпотекодержателя на предмет іпотеки, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя за ціною, що буде визначена незалежним експертом-суб`єктом оціночної діяльності.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладений договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги щодо заборгованості за кредитними договорами, укладеними з боржниками, що зазначені у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації,

а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває права вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу, та в порядку, передбаченому цим договором. З моменту відступлення банком фактору прав вимоги заборгованості від боржників, усі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до витягу з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б

до вищевказаного договору факторингу банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості за кредитним договором від 06 березня 2008 року

№ 0703/0308/88-036, що укладений між банком та ОСОБА_1 , загальна сума боргу - 64 863,56 доларів США (а.с. 22, т. 1).

Згідно з довідкою, наданою банком, заборгованість за кредитним договором від 06 березня 2008 року № 0703/0308/88-036 станом

на 19 листопада 2013 року становила 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становила 583 318 грн.

18 листопада 2013 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» повідомило боржника

і майнових поручителів про намір звернути стягнення на предмет іпотеки

в порядку статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом

на 18 листопада 2013 року становив 64 863,56 доларів США, що за офіційним курсом НБУ відповідало 518 454,44 грн. Боржнику

іпотекодавцем запропоновано у 30-денний строк виконати основне зобов`язання, або письмово повідомити ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про свій намір придбати предмет іпотеки. У разі невиконання вказаної вимоги іпотекодержателем буде зареєстровано право власності на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності або продаж від імені кредитора квартири будь-якій іншій особі (а.с. 170-173 т. 2).

Вказані повідомлення отримані боржником і іпотекодавцями

26 і 28 листопада 2013 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм поштових відправлень (а.с. 174-177 т. 2).

24 квітня 2015 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М. Є. із заявою про державну реєстрацію за собою права власності на предмет іпотеки

в рахунок погашення вищевказаної заборгованості в порядку статті 36 Закону України «Про іпотеку» у відповідності із застереженням, що міститься в іпотечному договорі (а.с. 179 т. 2).

В той же день, 24 квітня 2015 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова М. Є. здійснив державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в єдиному державному реєстрі прав власності, здійснив запис про скасування іпотечного обтяження (159-162, 179 т. 2).

Відповідно до звіту про експертну оцінку предмету іпотеки, ринкова вартість іпотечної квартири станом на 22 квітня 2015 року становить 617 193 грн (а.с. 184-187 т. 2).

24 квітня 2015 року між ТОВ «ФК Вектор Плюс» та ТОВ «Правбуд» укладений договір купівлі-продажу іпотечної квартири. Як зазначено у договорі купівлі-продажу квартири, продаж вчинено за 617 193 грн. Право власності набувача на квартиру зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності (а.с. 180-181, 159-162 т. 2).

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року майновому поручителю ОСОБА_2 відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. Рішення сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили (188-196 т. 2).

Як встановлено судовим рішенням у цій справі, ТОВ ФК «Вектор Плюс» у передбачений законом спосіб з дотриманням процедури, передбаченої статтями 26, 37 Закону України «Про іпотеку» набуло право власності на іпотечне майно і як власник розпорядилося своєю власністю у обраний ним спосіб, шляхом укладання договору купівлі-продажу з ТОВ «Правбуд».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під

час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку»

(в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Отже, положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені статтею 37 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог

ТОВ «ФК «Вектор Плюс», зазначені вимоги закону врахував та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач скористався своїм правом, передбаченим договором іпотеки на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, та продав належну відповідачеві квартиру

АДРЕСА_1 ТОВ «Правбуд», тому відсутні підстави для стягнення суми заборгованості за договором позики, яка залишилася непогашеною після реалізації предмета іпотеки, оскільки такі вимоги відповідно до частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, є недійсними.

При цьому, апеляційним судом правильно зазначено, що оскарження іпотекодавцями в порядку адміністративного судочинства дій державного реєстратора щодо здійснення державної реєстрації права власності на іпотечне майно не є підставою для повторного стягнення з боржника суми боргу. На час перегляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що вимоги кредитора задоволені за рахунок іпотечного майна, продаж якого здійснено за ціною, що перевищує суму боргу, тому підстав для притягнення боржника до подвійної відповідальності за невиконання умов кредитного договору не має.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанцій, додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк