ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1042/19
УХВАЛА

30 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника відповідача Коруняк Л.В . ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» до Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 про скасування рішення в частині передачі земельної ділянки у власність та визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське», третя особа - Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про припинення права колективної власності на земельну ділянку та скасування державного акта на право колективної власності на землю за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року,

встановив:

У травні 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «Олешинське» (далі - ТДВ «Олешинське») звернулося до суду з позовом до Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі - Рада), Управління Держземагенства у Хмельницькому районі Хмельницькій області (далі - Держземагенство), ОСОБА_4 про скасування рішення в частині передачі земельної ділянки у власність та визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.

ТДВ «Олешинське» зазначило, що рішенням Ради від 29 лютого 2000 року №13 Відкритому акціонерному товариству «Олешинське» (далі - ВАТ «Олешинське»), правонаступником якого є ТДВ «Олешинське», передано у колективну власність земельну ділянку площею 3 045,2 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі цього рішення 29 лютого 2000 року ВАТ «Олешинське» одержало державний акт серії НОМЕР_1 на право колективної власності на землю. Після розпаювання вказаної земельної ділянки господарський двір (несільськогосподарські угіддя) площею 7,1 га, розташований по АДРЕСА_1 , на території якого розміщені належні ТДВ «Олешинське» об`єкти нерухомого майна, залишився у власності позивача. Як з`ясувалося згодом, рішенням Ради від 20 липня 2009 року №7 ОСОБА_4 передано у власність частину земельної ділянки господарського двору площею 0,0855 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) для ведення особистого селянського господарства, після чого 25 листопада 2009 року Держземагенство видало останній державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку. Рада передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку, яка не була вільною та перебувала у власності позивача, без зміни її цільового використання, внаслідок чого оскаржуване рішення є незаконним, а одержаний ОСОБА_4 державний акт на право власності на землю підлягає визнанню недійсним.

За таких обставин ТДВ «Олешинське» просило суд скасувати рішення Ради від 20 липня 2009 року №7 в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,0855 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) для ведення особистого селянського господарства і визнати державний акт серії НОМЕР_3 на право власності на земельну ділянку, зареєстрований 25 листопада 2009 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №65, недійсним.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 суд першої інстанції залучив до участі у справі її правонаступника, ОСОБА_2

Крім того, в порядку процесуального правонаступництва суд першої інстанції залучив до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі - Держгеокадастр) замість припиненого Управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі Хмельницької області, яке, у свою чергу, було залучено судом до участі у справі після припинення Держземагенства.

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТДВ «Олешинське», третя особа - Рада, про припинення права колективної власності на земельну ділянку та скасування державного акта на право колективної власності на землю.

ОСОБА_2 зазначив, що він як спадкоємець ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 0,0855 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ), розташовану в с. Олешин , Хмельницького району , Хмельницької області. ТДВ «Олешинське» не визнає це право позивача посилаючись на те, що вказана земельна ділянка включена до складу земель, які на підставі державного акта серії НОМЕР_1 від 29 лютого 2000 року були передані у колективну власність ВАТ «Олешинське», і не вилучалася у нього в установленому законом порядку. Разом із тим, після розпаювання землі між членами (учасниками) ВАТ «Олешинське» та припинення цього товариства як юридичної особи право колективної власності на землю було припинено, а державний акт втратив свою чинність і підлягав поверненню до архіву державного органу земельних ресурсів.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд припинити право колективної власності ВАТ «Олешинське» на земельну ділянку площею 3 045,2 га, посвідчене державним актом про право колективної власності на землю від 29 лютого 2000 року, який виданий Радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №41, і скасувати цей державний акт.

Вказані позови об`єднані судом першої інстанції в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2019 року в первісному та зустрічному позовах відмовлено.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку (п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України).

Звертаючись до суду 27 травня 2016 року з первісним позовом, ТДВ «Олешинське» заявило вимоги до ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т. 1 а.с. 57), і до Держземагенства, яке припинено 26 лютого 2016 року (т. 3 а.с. 120-124).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

За змістом ч. 4 ст. 25, ч. 4 ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а юридичної особи - з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

На час звернення ТДВ «Олешинське» і ОСОБА_2 з позовами до суду був чинним Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону 2004 року (далі - ЦПК України 2004 року).

Статтею ст. 205 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд своєї ухвалою закриває провадження у справі при настанні певних підстав, передбачених цією нормою, перелік яких є вичерпним і поширювальному тлумаченню не підлягає. Зокрема, провадження у справі підлягає закриттю, якщо померла фізична особа, яка була однією з сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Аналогічні положення містяться у статті 255 чинного ЦПК України.

В силу ч. 1 ст. 37 ЦПК України 2004 року у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Статтею 55 ЦПК України аналогічно врегульовано правила процесуального правонаступництва.

У порядку процесуального правонаступництва відбувається заміна сторони або третьої особи (попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, до якої як до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки попередника, який продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Отже процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи або припинення юридичної особи можливе шляхом залучення правонаступників померлої фізичної особи або припиненої юридичної особи лише за умови, що смерть фізичної особи або припинення юридичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі.

На час пред`явлення ТДВ «Олешинське» первісного позову правоздатність ОСОБА_4 і Держземагенства припинилася.

З огляду на викладене, первісний позов ТДВ «Олешинське» до цих відповідачів не підлягав розгляду в суді в порядку цивільного судочинства, а провадження у справі мало бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України (чинного на час вчинення процесуальних дій).

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2018 року (справа №310/10284/15-ц).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа №183/4229/14-ц) міститься висновок про те, що чинним законодавством України не передбачено судового вирішення спору з особою, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 ЦК України припинено.

Залучення судом правонаступників відповідача, який помер ще до звернення позивача до суду, a priori потребує зміни підстав та предмету позову, оскільки вимоги до боржника за кредитним договором і вимоги до спадкоємців боржника мають різні матеріально-правові підстави, що в свою чергу порушує принцип диспозитивності цивільного процесу, а також суперечить положенням статті 31 ЦПК України, щодо неможливості одночасної зміни і підстав і предмету позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Прикладом наявності протилежних за змістом правових висновків у рішеннях Верховного Суду є постанова від 17 жовтня 2018 року у справі №630/664/15-ц.

З матеріалів вищезазначеної справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості до померлої особи. В процесі розгляду справи позивачем були уточнені позовні вимоги й пред`явлено позов до спадкоємців померлого.

В указаному судовому рішенні Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, який звернувся до суду з позовом до померлої особи, правоздатність якої на час пред`явлення позову припинилася, у зв`язку з їх недоведеністю.

З вищенаведеного вбачається, що апеляційний суд розглянув справу по суті та відмовив банку у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, не закриваючи провадження у справі відносно померлої особи.

Різний підхід суду до розуміння та тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦК України дав підстави Верховному Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 31 жовтня 2018 року передати справу №185/998/16-ц, у якій ставиться аналогічне правове питання, на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

При цьому Верховний Суд обґрунтував своє рішення тим, що вирішення такого правового питання, з урахуванням наведених правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах, викликає необхідність формування єдиної правозастосовної практики, оскільки однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію принципів верховенства права, рівності перед законом та правової визначеності. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Також Верховний Суд звернув увагу на те, що ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

У справі №185/998/16-ц та справі, яка переглядається апеляційним судом, встановлено схожість правозастосування норм процесуального права, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що провадження у справі за первісним позовом ТДВ «Олешинське» і зустрічним позовом ОСОБА_2 слід зупинити.

Керуючись ст.ст. 252, 253, 368, 381, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Зупинити провадження у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське» до Олешинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_2 про скасування рішення в частині передачі земельної ділянки у власність та визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним і зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Олешинське», третя особа - Олешинська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, про припинення права колективної власності на земельну ділянку та скасування державного акта на право колективної власності на землю до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №185/998/16-ц.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.М. Костенко

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк