"12" лютого 2019 р. Справа № 363/5085/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2019 р. Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Палій Л.О.,

скаржника - ОСОБА_1,

представника ВДВС - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгороді скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районного суду зі скаргою на рішення державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 В обґрунтування свої вимог вказав, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.03.2017 року задоволено позов ТОВ «Управління капітального будівництва» до нього про усунення перешкод у користуванні майном, вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «УКБ» гаражем № 1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити приміщення даного гаражу. 05.05.2017 року Вишгородським районним судом видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця від 21.05.2018 року було відкрито виконавче провадження. Зазначив, що до відкриття виконавчого провадження не займав вказаний гараж і не зберігав у ньому своє майно про, що завчасно повідомив державного виконавця. Однак, 14.09.2018 року за результатами виходу на місце державним виконавцем без обстеження обєкту в натурі, без зясування його фактичного володільця і без перевірки наявності у ньому речей ОСОБА_1, склав акт про те, що рішення суду в добровільному порядку останнім не виконано. Постановою державного виконавця Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області ОСОБА_3 від 05.10.2018 року було накладено штраф за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн. Дану постанову отримав 08.11.2018 року, а 09.11.2018 року був госпіталізований до Центрального госпіталю МВС України, де проходив стаціонарне лікування до 06.12.2018 року. З вказаних обставин вважає, що пропустив строк оскарження рішення державного виконавця з поважних причин. Постанову від 05.10.2018 року вважає незаконною та необґрунтованою. У звязку із чим звернувся до суду та просив поновити строк оскарження постанови державного виконавця від 05.10.2018 року, визнати її неправомірною та скасувати, оскільки в своїх діях не вбачає жодних ознак умисного невиконання судового рішення.

Скаржник в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив про їх задоволення, зазначив, що постанова державного виконавця про накладення арешту у розмірі 1700, 00 грн., через не виконання рішення суду в добровільному порядку є незаконною, оскільки він не займав гараж № 1 в с. Нові Петрівці, по вул. Ватутіна, 34 і не зберігав у ньому своє майно, а лише займає криту стоянку про, що листом повідомив державного виконавця. Хто займає даний гараж йому не відомо.

Представник Вишгородського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував пояснив, що у Вишгородському відділ ДВС на виконанні перебуває виконавчий лист № 363/3034/16-ц про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем № 1, що знаходиться за адресою с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34, шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити його. 21.05.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. 05.06.2018 року державним виконавцем винесено вимогу про виконання рішення суду та повідомлення і надання підтверджуючих документів про його виконання. 05.07.2018 року за місцем проживання скаржника державним виконавцем було здійснено вихід і зі слів скаржника було встановлено, що рішення суду ним виконано у звязку з судовим процесом та перебуванням на амбулаторному лікуванні та складено акт, який було підписано ОСОБА_1 14.09.2018 року виходом державного виконавця за місцем виконання судового рішення було встановлено, що рішення в добровільному порядку не виконано, зі слів стягувача не звільнено, гараж замкнутий, ключі від гаражу боржник не надав про, що було складено акт та 05.10.2018 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду. Державний виконавець при складанні актів та винесенні постанови діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», яким чітко передбачено порядок виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали скарги, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.03.2017 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ТОВ «Управління капітального будівництва» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, вирішено усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним ТОВ «УКБ» гаражем № 1, що знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34 шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити його.

На підставі вказаного рішення Вишгородським районним судом 05.05.2017 року було видано виконавчий лист. Згідно виконавчого листа № 363/3034/16-ц виданого Вишгородським районним судом Київської області 05.05.2017 року про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні належним ТОВ «Управління капітального будівництва» гаражем № 1, що знаходиться за адресою с. Нові Петрівці, вул. Ватутіна, 34, шляхом зобовязання ОСОБА_1 звільнити його державним виконавцем Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 56436425.

05.06.2018 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 винесено вимогу про виконання рішення суду та повідомлення і надання підтверджуючих документів про його виконання.

05.07.2018 року за місцем проживання скаржника державним виконавцем Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_4 було здійснено вихід і зі слів скаржника було встановлено, що рішення суду ним виконано у звязку з судовим процесом та перебуванням на амбулаторному лікуванні та складено акт, який було підписано ОСОБА_1

06.07.2018 року ОСОБА_1 до Вишгородського районного відділу ДВС було подано лист, згідно якого останній повідомив, що 05.01.2011 року між ним та ТОВ «Житлопобут-2007» був укладений договір оренди критої стоянки автомобіля № 1, на підставі чого у його строковому оплатному користуванні знаходиться крита стоянка по вул. Ватутіна, 34 в с. Нові Петрівці, площею 21,08 кв.м., договір оренди дійсний. Гараж № 1 по вул. Ватутіна, 34 в с. Нові Петрівці до відкриття виконавчого провадження не займав і наданий час не займає. Стягувач, звертаючись до ВДВС, жодних доказів на підтвердження факту зайняття ним вказаного гаражу не надав. За таких обставин, вважає відсутніми будь-які правові підстави для стягнення з нього виконавчого збору.

14.09.2018 року виходом державного виконавця Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 за місцем виконання судового рішення було встановлено, що рішення в добровільному порядку не виконано, зі слів стягувача не звільнено, гараж замкнутий, ключі від гаражу боржник не надав про, що було складено акт та 05.10.2018 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду у розмірі 1700 грн.

Не погоджуючись з даною постановою державного виконавця скаржник просив її скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору, як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій.

Відповідно до ч. 1 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку,встановленому законом; у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частиною ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

При цьому, згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимоги скаржника щодо поновлення пропущеного строку оскарження постанови державного виконавця від 05.10.2018 року з поважних причин не можуть бути визнані судом поважними, оскільки з долучених до матеріалів скарги доказів не вбачається, що останнім строки були пропущені з поважних причин, а з долученого поштового повідомлення про отримання листа з Вишгородського районного відділу ДВС 08.11.2018 року не можливо встановити, що ним було отримано саме постанову державного виконавця від 05.10.2018 року, а не іншу, оскільки з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що виносилися і інші постанови, які також направлялися скаржнику.

Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що при винесені постанови про накладення арешту від 05.10.2018 року у виконавчому провадженні № 56436425 державний виконавець діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Скаржником не надано суду жодних доказів на обґрунтування своїх вимог, не підтверджено жодними доказами, що рішення суду, яке набрало законної сили, ним виконано, його доводи зводяться лише до оскарження рішення суду, проте останнім свої права щодо його оскарження були використані, шляхом його оскарження до суду апеляційної та касаційної інстанції, у звязку із чим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги за її необґрунтованістю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 258,259, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Вишгородського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та регулятивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду виготовлений 15.02.2019 року.

Суддя І.Ю. Котлярова