КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 357/5408/18 Головуючий у 1 інстанції: Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/3041/2019 Суддя-доповідач: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: - Олійника В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Журби С.О.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачка уклали кредитний договір №б/н від 02.02.2012 року, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання за договором та допустила виникнення заборгованості, яка станом на 12.04.2018 року становила 68 030 грн. 30 коп., яку позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно зі ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справ, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів, що між сторонами укладено договір банківських послуг від 02.02.2012 року, за яким відповідачка отримала 10 000 грн. і має заборгованість, що відповідачка звернулася до позивача із заявою про отримання кредиту та отримала платіжну картку та ПІН-код за кредитним договором, на який посилався позивач.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам повністю не відповідає.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачка уклали кредитний договір №б/н від 02.02.2012 року, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач зазначав, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору. на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для ПАТ КБ «ПриватБанк» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: - у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 Договору; - у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.1.5 Договору).

На підставі п.1.1.5.2 Договору неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором.

За п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування.

У разі незгоди зі змінами "Умов та правил надання банківських послуг" або "Тарифів Банку" клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору.

На підставі п.2.1.1.5.5 Договору відповідачка зобов`язалася: погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором; слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, відповідно до п.2.1.1.5.6, на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

На підставі п.2.1.1.12.2 Договору сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

Відповідно до п.2.1.1.12.2 Договору в разі непогашених Клієнтом боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом, Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору.

У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування.

При непогашеній сумі простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1. Договору на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1,1.4.6. Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 12.04.2018 року у відповідача виникла прострочена заборгованість на загальну суму 68030 грн. 30 грн., яка складається з 8 781 грн. 21 коп. - заборгованості за кредитом; 7 148 грн. 18 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 48 385 грн. 18 коп. - заборгованості за пенею; 500 грн. - штрафу (фіксованої частини); 3 215 грн. 73 коп. - штрафу (процентної складової).

Згідно з матеріалами справи, за умовами договору у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідачка просила застосувати положення про позовну давність, при цьому вказавши, що більше двох років не має картки в ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, відповідачка вказала на неправомірність позовних вимог щодо стягнення пені, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процента складова), вважає зазначене подвійною відповідальністю.

Відповідачка вказувала, що борг перед позивачем повернуто, вона мала два кредитних договори у банку ПАТ КБ «ПриватБанк», і не відомо по якому рахунку і по якій картці було надано в кредит кошти, які позивач вимагає стягнути, оскільки необхідною умовою укладення правочину такого як надання кредитних коштів є укладення кредитного договору, натомість договір на який посилається позивач, був укладений шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг. У зв`язку з цим вважала, що вимога позивача про стягнення заборгованості за договором №б/н від 02.02.2012 року є безпідставною за відсутності кредитного договору як такого, а Анкета-заява не може вважатися доказом укладення кредитного договору та передання кредитних коштів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно з нормою ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Звертаючись до суду з позовом Банк зазначив в частині позовних вимог щодо стягнення коштів, які утворились внаслідок заборгованості за кредитом, а саме заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 7 148 грн. 18 коп., заборгованість по пені - 48 385 грн. 18 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3 215 грн. 73 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтувавтим, щоОСОБА_1 має сплатити на його користь вказані кошти відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», що підтверджується підписом ОСОБА_1 у анкеті - заяві.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, будь-які докази того, що відповідачка у справі ОСОБА_1 ознайомлена та погоджувалася з вказаними умовами та правилами надання банківських послуг, згідно яких нараховуються проценти по нарахуванню пені, комісії та штрафів відсутні.

Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтвердили, що саме долучені до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника (а.с.12-28).

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч.2 ст.615 ЦК України).

Обґрунтовуючи позовні ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте, відсутність підпису відповідачки на умовах надання споживчого кредиту, що підтверджується матеріалами справи, фактично надає можливість банку надавати умови у будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачкою.

Також, зазначення у заяві на видачу кредиту про ознайомлення з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідачки, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідачки саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Суд прийшов до правильного висновку, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, а тому позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме надані суду Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу, які до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи; у справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

На підставі наведених норм вищими судами було зроблено висновок про недотримання судами першої й апеляційної інстанцій законодавчих вимог, оскільки ними не звернуто уваги на те, що в матеріалах справи знаходиться не засвідчена суддею ксерокопія документу, який є основним доказом, поданим позивачем для підтвердження своїх вимог, та не було з`ясовано питання дослідження оригіналу цього документу.

З огляду на наведене та зважаючи на відсутність підпису відповідачки на умовах кредитування суд прийшов до правильного висновку, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які вона брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищенаведене, суд вірно вважав, що в частині стягнення з відповідачки заборгованості по процентах за користування кредитом, за пенею, а також штрафів позов до задоволення не підлягав.

У даній справі позивач стверджував, що між ним і відповідачкою укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій вказано, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідачки. При цьому позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

В порушення вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі як на підставу до задоволення позову в повному обсязі, зокрема, щодо обґрунтованості вимог про стягнення відсотків, пені, комісії та штрафу в заявленому в позові розмірі та відповідності здійснених банком нарахувань за кожний період та по кожному виду такого нарахування.

Наявність підстав для нарахування відсотків, комісії, пені та штрафів за кредитом позивач обґрунтував відповідними положеннями Правил надання банківських послуг, а їх розмір - умовами кредитування.

Всупереч твердженням апелянта Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного з відповідачкою, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі щодо платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт та іншого. Крім того, ці Умови та правила, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» підпису позичальника і його реквізитів не містять, а також відсутня дата їх складання та ідентифікуючі ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви саме відповідача, а тому вони не можуть вважатися, як це стверджує позивач, належними і допустимими доказами на підтвердження того, що відповідачці на ознайомлення було надано саме ці умови та правила надання кредиту і витяг з Тарифів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-36цс14.

Установивши, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що вказаним договором встановлено розмір процентів від суми позики, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідачки, то такі умови не можуть вважатися погодженими між сторонами і не становлять складову частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони належним чином досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Разом з тим, відповідно до положень Закону, у зв`язку із відсутністю між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, тому згідно вимог ст.536, ст.1048 ЦК України з відповідачки на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7 456 грн. 21 коп., виходячи із розміру боргу 8781 грн. 21 коп., з часу укладення договору і до 12 квітня 2018 року з урахуванням облікових ставок НБУ, які діяли в цей період.

Враховуючи вищевикладене, та оскільки факт видачі кредиту підтверджується заявою, а Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути прийнятими як докази у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом у розмірі 8 781 грн. 21 коп., 7 456 грн. 21 коп. відсотків за користування кредитом, 420 грн. 55 коп. судових витрат, а всього: 16 657 грн. 97 коп., а в іншій частині позову відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 листопада 2018 року скасувати і прийняти постанову, якою позов Публічного акціонерного товариства Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитом у розмірі 8 781 грн. 21 коп., 7 456 грн. 21 коп. відсотків за користування кредитом, 420 грн. 55 коп. судових витрат, а всього: 16 657 грн. 97 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: