Справа № 446/1763/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бакай І.А.
Провадження № 22-ц/811/2492/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Юзефович Ю.І.,

з участю прокурора Панькевича Р.В., представника третьої особи ОСОБА_1 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області на ухвалу Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Бакай І.А., у справі за позовом виконуючого обов"зки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області до Желдецької сільської ради Кам"янка-Бузького району Львівської області та ОСОБА_2 , треті особи - відділ Держгеокадастру в Кам"янка-Бузькому районі Львівської області, Львівська обласна державна адміністрація, Кам"янка-Бузька районна державна адміністрація про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, рішення сільської ради про надання в оренду ставка та зобов`язання повернути земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

23 вересня 2016 року виконуючий обов`язки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області звернувся до суду з позовом до Желдецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області та ОСОБА_2 , в якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати незаконним і скасувати рішення Желдецької сільської ради № 1 від 27 червня 2005 року «Про надання в оренду ставка в с. Мазярка гр. ОСОБА_2 », визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 18 липня 2005 року, укладений між Желдецької сільською радою та ОСОБА_2 , та зобов`язати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку земель водного фонду площею 27,8 га, що розташована в с.Мазярка на території Желдецької сільської ради Кам`янка-Бузького району.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час проведення перевірки щодо стану законності у сфері дотримання земельного та податкового законодавства у Кам`янка-Бузькому районі виявлено, що 18 липня 2005 року між Кам`янка-Бузькою міською радою Львівської області та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, який суперечить земельному законодавству. Зокрема, прокурор зазначає, що спірний договір укладено без проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки переданої в оренду, і передана в оренду земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, а тому сільська рада вийшла за межі своїх повноважень при вирішенні питання про надання земельної ділянки в оренду.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Львівської області від 23 липня 2018 року в задоволенні позову виконуючого обов`язки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 30 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 23 липня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Скасовуючи судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд серед іншого виходив і з того, зокрема, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, не перевірили чи відповідає поданий прокурором позов положенням статті 23 Закону України «Про прокуратуру», оскільки, у поданій позовній заяві виконуючий обов`язки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області не зазначив орган, уповноважений державною здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, та який суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб`єкт владних повноважень відсутній.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року позовну заяву виконуючого обов`язки керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області залишено без розгляду, з підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою керівник Радехівської місцевої прокуратури Львівської області оскаржив таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що в позовній заяві прокурор обґрунтовував, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідності їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган державної влади, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Зазначає, що позовна заява подавалась на захист порушених державних інтересів у земельній сфері. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даному спорі є необхідність захисту держави у сфері регулювання земельних відносин, оскільки незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у користування фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів та суперечить державній політиці у сфері земельних відносин.

З метою виконання покладених на органи прокуратури функцій та завдань, є всі підстави для представництва прокурором інтересів держави, оскільки уповноваженим органом у справі неналежним чином здійснюється захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, про що свідчить той факт, що незважаючи на вимогу в законодавстві щодо обов`язковості проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок із числа земель державної та комунальної власності, Желдецька сільська рада Кам`янка-Бузького району не вжила достатніх заходів для проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а також приведення вказаного договору у відповідність до вимог чинного законодавства. Окрім цього, сільська рада не звернулась до суду із позовом про визнання договору недійсним.

Неправомірні дії ОСОБА_2 щодо ухилення від приведення договору у відповідність до вимог чинного законодавства призвели до того, що згідно договору, встановлено розмір орендної плати за земельну ділянку водного фонду із числа земель державної та комунальної власності площею 27, 8 га не у відповідності до вимог чинного законодавства та занижено розмір орендної плати, яка за 35 років оренди повинна дорівнювати 34 171, 90 грн.

Просить ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26.06.2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті позовних вимог.

Третя особа Львівська обласна державна адміністрація подала відзив на апеляційну скаргу у якому зазначає, що в.о.керівника Радехівської місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом як позивач, а не в інтересах держави в особі Желдецької сільської ради, як вказано в апеляційній скарзі. При цьому слід врахувати те, що право на розпорядження спірною земельною ділянкою зареєстровано саме за Львівською обласною державною адміністрацією і звертатись з позовом прокурор міг лише в інтересах такої. Однак ними усунуті недоліки оспорюваного договору оренди, тому підстав звертатись до суду з позовом в їх інтересах немає. Тому ухвала суду першої інстанції є законною, її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позов подано в інтересах держави без достатніх правових підстав та за відсутності належного обґрунтування необхідності такого представництва, що стало наслідком порушенням принципів рівності та змагальності сторін судового процесу як фундаментальних засад права на справедливий суд.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на таке.

Так, в апенляційній скарзі зазначається, що в.о. керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області наведені достатньо повні та обґрунтовані аргументи щодо пред`явлення ним цього позову як позивачем в інтересах держави, які безпідставно не прийняті судом до уваги.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 56 ч. 4 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою та третьою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких підстав обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 статті 23 ЗУ «Про прокуратуру».

Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки означенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього.

Знову ж таки, таке обґрунтування повинно ґрунтуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. При цьому слід зазначити, що закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому.

В позовній заяві в.о керівника Радехівської місцевої прокуратури зазначає, що рішенням органу місцевого самоврядування в особі Желдецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області № 1 від 27 червня 2005 року вирішено передати ОСОБА_2 в оренду ставок в с. Мазярка площею 27, 8 га терміном на 35 років. 18 липня 2005 року між Желдецькою сільською радою та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Робак Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2007, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у довгострокове, платне володіння і користування земельну ділянку, яка розташована на території Желдецької сільської ради, із цільовим призначенням - облаштування ставка для вирощування риби та виробництва продукції рослинництва. Також встановлено, що спірна земельна ділянка відноситься до державної форми власності та знаходиться за межами населеного пункту, нормативно-грошова оцінка стосовно цієї земельної ділянки на час укладення договору не проводилась, тоді як нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати при укладенні договору оренди. Ця обставина є безумовною підставою для визнання вчинених правочинів недійсними.

Обгрунтовуючи подання позову, в.о. керівника прокуратури вказував, що позовна заява подавалсь на захист порушених державних інтересів у земельній сфері. Підставою представництва прокурором інтересів держави в даному спорі є необхідність захисту держави у сфері регулювання земельних відносин, оскільки незаконне надання органом місцевого самоврядування земельної ділянки у користування фізичної особи порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів та суперечить державній політиці у сфері земельних відносин. Окрім того, порушуються економічні інтереси держави, а саме на отримання прибутку від використання такої ділянки на підставі вимог закону. З метою виконання покладених на органи прокуратури функцій та завдань, є всі підстави для представництва прокурором інтересів держави, оскільки уповноваженим органом Желдецькою сільською радою, у справі неналежним чином здійснюється захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах, про що свідчить той факт, що незважаючи на вимогу в законодавстві щодо обов`язковості проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок із числа земель державної та комунальної власності, Желдецька сільська рада Кам`янка-Бузького району, не вжила достатніх заходів для проведення нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, а також приведення вказаного договору у відповідність до вимог чинного законодавства. Окрім цього, сільська рада не звернулась до суду із позовом про визнання договору недійсним.

Між тим, прокурор, пред`являючи такий позов, не вмотивував, чому на захист державного інтересу ним було визначено себе самостійним позивачем. Після виконання вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 14 листопада 2018 року, які в силу приписів ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції, та залишення ухвалою суду від 21.06.2019 року позовної заяви без руху з вказаних вище підстав, позивачем не було залучено до участі в справі як особу в інтересах якої міг би звернутись прокурор, Львівську обласну державну адміністрацію, за якою зареєстровано право розпорядження спірною земельною ділянкою. При цьому не враховано, що остання ще 28 квітня 2017 року прийняла розпорядження № 335/0/5-17 «Про внесення змін до договору оренди землі» і на виконання цього розпорядження в оспорюваний прокурором договір були внесені зміни, що стосуються предмету і підстав позову. Таким чином, встановлено, що на час залишення позовної заяви без руху за Львівською обласною державною адміністрацією зареєстровано право розпорядження спірною земельною ділянкою, оспорюваний договір розпорядником землі приведений у відповідність до закону (т. 3 а.с. 95-99), проте прокурор на зазначене уваги не звертає і визначає себе самостійним позивачем.

Із змісту позовної заяви та апеляційної скарги прокурора вбачається, що ним самим чітко не визначено, на захист якого саме інтересу держави ним подано позовну заяву.

В ОСОБА_3 о. керівника прокурором одночасно вказується на декілька інтересів: порушення права на отримання орендної плати через відсутність проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки; порушення економічних інтересів держави, а саме ухилення від конституційного обов`язку сплачувати належні суми податків і зборів до бюджету, що в свою чергу негативно позначається на фінансуванні соціальних та інших важливих державних програм, чим прямо порушує інтереси держави, при цьому теж не вказано чиї.

Звідси випливає, що сам прокурор не може визначитись із органом, який контролює дану сферу діяльності - сферу державного інтересу.

Так, прокурор має чітко визначитись з державним інтересом, визначити державний орган, до сфери діяльності якого належить цей інтерес, спрямувати цьому органу подання, отримати результат його розгляду та інформацію про вжиті заходи у визначений строк, та, встановивши, що цей орган відмовляється виступати на захист державного інтересу, який зазначається прокурором як порушений, тільки тоді може пред`явити позов самостійно з огляду на самоусунення такого органу або відсутність у нього повноважень на ініціювання судового захисту порушеного інтересу держави. Однак, з доданих третьою особою Львівською обласною державною адміністрацією документів, про які йдеться вище, вбачається, що виявлені порушення, які стали підставою для позову усунуті.

Позов щодо майнової шкоди прокурором не заявлявся.

Отже, як вбачається з матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій відповідача ОСОБА_2 , означеного предмету спору, описаного характеру спірних правовідносин, прокурор не навів суджень і аргументів, які б опиралися на об`єктивні дані й ілюстрували, що дії відповідача порушують чи зачіпають інтереси держави, а орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження із захисту інтересів держави чи територіальної громади, не здійснюють або неналежним чином здійснюють свої повноваження.

А відтак, виходячи з предмету та підстав позову, колегія погоджується з висновками суду, що з урахуванням приписів ст. 56 ЦПК України, в.о керівника Радехівської місцевої прокуратури не набув статусу позивача у даній справі.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що при постановленні ухвали про залишення без розгляду позову в.о. керівника Радехівської місцевої прокуратури судом першої інстанції дотримані вимоги п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, а тому підстав для її скасування за наведеними у скарзі прокурора доводами не вбачає.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Керівника Радехівської місцевої прокуратури Львівської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Кам"янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.