Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 469/832/14-ц

провадження №61-9983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом заступника прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, ОСОБА_1 , третя особа - державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство», про визнання незаконними та скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернути земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року у складі судді Старчеус О. П. та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області

від 15 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Серебрякової Т. В.,

Галущенка О. І., Лисенка П. П.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Березанська районна державна адміністрація Миколаївської області, ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

третя особа - державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство»,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2014 року заступник прокурора Березанського району Миколаївської області, діючи в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (далі - Миколаївська ОДА) та Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Березанська РДА), ОСОБА_1 , третя особа - державне підприємство «Очаківське лісомисливське господарство» (далі - ДП «Очаківське ЛМГ»), у якому просив:

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 липня 2011 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі;

зобов`язати відповідача ОСОБА_1 повернути у власність держави спірну земельну ділянку площею 0,0873 га вартістю 43 423,02 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Березанської РДА

від 14 липня 2011 року чотирьом особам, у тому числі і ОСОБА_1 , було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею до 0,10 га із земель державної власності (запасу) за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

3. Розпорядженням Березанської РДА від 29 липня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

ОСОБА_1 для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) та надано останньому у власність земельну ділянку загальною площею 0,0873 га для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

4. 29 липня 2011 року на підставі вищезазначеного розпорядження Березанської РДА ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

5. Спірна земельна ділянка належала до земель державної власності та перебувала у постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ», відноситься до земель лісового фонду (лісогосподарського призначення), тому не могла бути передана у власність ОСОБА_1 Березанською РДА та без дотримання передбачених законом процедур та правил.

6. Позивач указує, що оспорені ним розпордяження Березанської РДА прийняті з порушеннями вимог частин третьої та четвертої статті 122 ЗК України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень) статей 50,51 ЗК України, статті 118, частини третьої статті 186-1 ЗК України, статей 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області

від 08 червня 2016 року позов задоволено.

8. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської РДА від 14 липня 2011 року в частині надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) площею 0,1 га із земель державної власності (запасу) за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

9. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанської РДА

від 29 липня 2011 року «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки».

10. Визнано недійсним державний акт від 29 липня 2011 року, зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

11. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави земельну ділянку площею 0,0873 га, розміщеної за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, вартістю 43 423,02 грн. Вирішено питання розподілу судового збору.

12. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, її вилучення (викуп) у

ДП «Очаківське ЛМГ» з метою передачі її у власність ОСОБА_1 в порядку, передбаченому статтею 31 ЛК України, не проводилось, Березанська РДА не мала повноважень на розпорядження цим майном, у зв`язку з чим це майно вибуло із володіння ДП «Очаківське ЛМГ» та Миколаївської ОДА поза їх волею.

13. Місцевий суд дійшов висновку, що порушене права державної власності на підставі частини першої статті 203, статті 215, частини першої статті 388 ЦК України підлягає захисту шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку і повернення спірної земельної ділянки у власність держави.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

14. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 серпня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 рокузалишено без змін.

15. Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскільки підставою для видачі ОСОБА_1 державного акту про право власності на земельну ділянку були зазначені розпорядження Березанської РДА, які прийнятті останньою з порушенням повноважень, є підстави, передбачені законом, для визнання акту недійсним. Порушене право державної власності підлягає захисту шляхом повернення спірної земельної ділянки у власність держави.

16. Апеляційний суд також указав, що рішення суду по суті не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закладеним у статті 1 Першого протоколу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували ту обставину, що оскаржені розпорядження є ненормативними актами, застосовуються одноразово, а після реалізації вичерпують свою дію фактом їх виконання. У даній справі відповідач ОСОБА_1 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, тому обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

19. Касаційна скарга також містить посилання на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішеннями якого установлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол до Конвенції).

20. Аргументом касаційної скарги також указано порушення місцевим судом авторозподілу справ між суддями.

21. Решта доводів касаційної скарги стосується ОСОБА_3 , який не є учасником даної справи.

Доводи інших учасників справи

22. Заперечення прокуратури Миколаївської області на касаційну скаргу аргументовано тим, що оскаржені судові рішення є правильними, законними та обґрунтованими, ухвалені з об`єктивним встановленням обставин справи та дотриманням норм матеріального і процесуального права.

23. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

25. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27. У лютому 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

28. Ухвалою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року вирішено розглянути справу в складі п`яти суддів.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

29. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

30. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

31. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

32. Касаційні скарги не підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

33. Розпорядженням голови Березанської РДА від 14 липня 2011 року чотирьом громадянам України, у тому числі ОСОБА_1 , надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність загальною площею до 0,40 га для ведення індивідуального дачного будівництва із земель державної власності (запасу) за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області площею кожному окремо до 0,10 га.

34. Розпорядженням Березанської РДА від 29 липня 2011 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

ОСОБА_1 для рекреаційного призначення (індивідуальне дачне будівництво) із земель державної власності запасу площею 0,0873 га за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

35. На підставі розпорядження Березанської райдержадміністрації від 29 липня 2011 року ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянки площею 0,0873 га, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Березанський район, Коблівська сільська рада, за межами населеного пункту, який зареєстрований відділом Держкомзему у Березанському районі Миколаївської області в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

36. Згідно з інформацією ДП «Очаківське ЛМГ» від 05 травня 2014 року відомостей про видане розпорядження Березанською РДА від 14 липня

2011 року (про надання дозволу на виготовлення проектів землеустрою) та від 29 липня 2011 року (про затвердження проекту землеустрою), зокрема, громадяну ОСОБА_1 ДП «Очаківське ЛМГ» не має.

37. Відповідно до інформації, наданої ВО «Укрдержліспроект» від 02 липня

2014 року спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду

ДП «Очаківське ЛМГ» Березанського лісництва.

38. З листа Березанської РДА від 29 травня 2014 року вбачається відсутність документів щодо вилучення спірних земельних ділянок з Держлісфонду, зміни їх цільового призначення, нарахування, сплати лісогосподарських збитків та втрати лісогосподарського виробництва.

39. З інформації Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 16 червня 2014 року вбачається, що Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства не погоджувався проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема, громадянину ОСОБА_1 для рекреаційного призначення (індивідуального дачного будівництва) за рахунок земель

ДП «Очаківське ЛМГ» в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Також, управлінням та ДП «Очаківське ЛМГ» не надавалася згода на вилучення ділянок з метою передачі їх зазначеним громадянам. Повідомлення про добровільну відмову від ділянок на користь цим громадянам ДП «Очаківське ЛМГ» не направлялися.

40. Згідно інформації наданої Державним агентством земельних ресурсів України від 03 липня 2014 року відповідно до Журналів обліку (реєстрації) об`єктів державної експертизи землевпорядної документації за 2010-2011 роки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зокрема, ОСОБА_1 для проведення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації Держземагентства України не надходили.

41. За інформацією Головного Управління Держземагентства у Миколаївській області від 20 червня 2014 року проекти землеустрою щодо надання земельної ділянки громадяну ОСОБА_1 для рекреаційного призначення в межах Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області на державну землевпорядну експертизу до Головного управління не надходили.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

42. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

43. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуальногоправа і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

44. Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

45. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина перша статті 1 ЛК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин).

46. За приписами статі 5 ЛК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

47. Відповідно до статті 63 ЛК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

48. Відповідно до статті 55 ЗК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

49. Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

50. Водночас у частині другій статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення має базуватися на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

51. Спірна земельна ділянка за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області.

52. До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).

53. За положеннями статті 122 ЗК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

54. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

55. Відповідно до статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

56. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

57. Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

58. Встановивши, що спірна земельна ділянка належить до земель державного лісового фонду, її вилучення у ДП «Очаківське ЛМГ» з метою передачі її у власність ОСОБА_1 .. в порядку, передбаченому статтею 31 ЛК України, не проводилось, Березанська РДА не мала повноважень на розпорядження цим майном, у зв`язку з чим це майно вибуло із володіння ДП «Очаківське ЛМГ» та Миколаївської ОДА поза їх волею, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що порушене право державної власності підлягає захисту шляхом визнання незаконними розпоряджень щодо передачі цієї ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на землю і повернення земельної ділянки у власність держави.

Щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

59. До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

60. Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права

61. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року та інші) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

62. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

63. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

64. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

65. У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

66. Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

67. За правилами статей 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

68. Стаття 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

69. З огляду на таке, положення частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122 ЗК України, статей 1, 2, 6, 10 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

70. Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

71. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

72. За таких обставин у справі, рішення в якій переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора до суду з вимогою витребування спірних земельних ділянок із володіння ОСОБА_1 задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатна передача у власність громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі, що незаконно вибула з такої власності.

73. В питаннях оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за виключенням випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах (рішення в справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії»).

74. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року).

75. Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

76. Відповідач не міг законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість він набув такого права власності в спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного: юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом виконавчої влади низки незаконних рішень.

77. Наведені вище норми Конституції України, ЛК України та ЗК України з подібними правилами або в такій самій редакції діяли і на час виникнення спірних правовідносин, офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів є публічними та загальнодоступними.

78. З огляду на наведене, ОСОБА_1 не мав перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги на якій індивідуальне будівництво заборонено, а тому вона вибуває з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить добросовісність поведінки відповідача під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

79. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

80. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

81. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська