Справа № 242/6151/18
Провадження № 2/242/385/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 травня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши увідкритому судовому засіданні в м. Селидове в порядку заочного спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином,-
Позивач звернулась до Селидівського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.07.2008 року ОСОБА_2 перебуваючи на території приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час сварки, повалив на підлогу ОСОБА_3 та став утримувати її. У цей час до приміщення зайшла ОСОБА_1 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , та намагаючись допомогти дочці, нанесла один удар ОСОБА_2 по спині дерев`яною палицею тростиною. В цей час ОСОБА_2 з силою відштовхнув ОСОБА_1 , яка не втримавши рівновагу впала та вдарилась об дерев`яну тумбу, отримавши тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді, закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки з вкороченням на 6 см. Зі стійким болевим синдромом і порушенням функції опори та ходьби. Після заподіяння тілесних ушкоджень, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з проханням примиритися з ним та забрати заяву, в обмін на це він обіцяв здійснювати допомогу та сплачувати кошти на лікування в сумі 2000,00 грн. ОСОБА_2 при свідках написав розписку, в якій зобов`язався сплачувати ОСОБА_1 по 2000,00 грн. щомісячно для лікування, до одужання ОСОБА_1 . Таким чином, між позивачем та відповідачем був укладений договір щодо розміру і порядку відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої каліцтвом, у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Однак, після того, як постановою Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2009 року кримінальне провадження було закрито у зв`язку з примирення ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , відповідач почав переховуватися та жодних виплат на лікування та допомоги не надав. Внаслідок кримінального злочину ОСОБА_1 встановлено інвалідність 11 групи. Стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився та фактично вона не може самостійно пересуватися та обслуговувати себе, є лежачою. У зв`язку з чим за ОСОБА_4 здійснює догляд її донька. ОСОБА_4 завдано моральну шкоду, яка виражається в стражданнях, нестерпному болі, неможливістю жити і пересуватися, внаслідок каліцтва. В подальшому до суду надала уточнення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача шкоду завдану каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я у розмірі одноразової виплати за 3 роки в сумі 7200 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.11.2018 року позовна заява залишено без руху.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 07.12.2018 року відкрито провадження по справі та призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.12.2018 року в забезпеченні позову по справі відмовлено.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2019 року в забезпеченні позову по справі відмовлено.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день слухання справи. Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно постанови Селидівського міського суду Донецької області від 01.09.2009 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України у зв`язку з примиренням Турієва О.М. з потерпілою ОСОБА_1 .. Кримінальну справу за обвинувачення ОСОБА_2 за ст. 128 КК України припинено.
Згідно розписки від 11.07.2008 року ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати на лікування ОСОБА_1 , яка постраждала з його вини, щомісячно 2000,00 грн.
Згідно довідки МСЕК № 155682 від 22.04.2009 року ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності по загальному захворюванню (патологія костно-мязової системи), безстроково.
Згідно ВКК при Селидівській поліклініці № 144 від 07.05.2009 року, ОСОБА_1 відповідно до висновку комісії за станом здоров`я потребує постійного, стороннього догляду, нездатна до самообслуговування, строком на 1 рік.
Згідно індивідуальної програми реабілітації інвалідів № м/д 574 від 27.07.2017 року, виданої міжрайонним травматологічним МСЕК м. Красноармійськ, ОСОБА_1 має діагноз ураження опорно-рухового апарату та центральної і периферичної нервової системи.
Згідно відповіді на запит № 01-6/32 від 07.03.2019 року, Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться під наглядом сімейного лікаря, має статус учасника війни та є особою з інвалідністю 2 групи за наслідками травми у побуті від 10.07.2008 року, безстроково з 2009 року. Діагноз : наслідки незрощеного перелому шийки лівого стегна, посттравматична згибально-розгинальна контрактура лівого тазостегнового суглобу з укороченням лівої нижньої кінцівки та порушення функції пересування. Церебральний атеросклероз 2 ст., ХСМН 2 ст з вестибулоактичним синдромом, помірними когнітивними порушеннями. За станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, медичного супроводу, як за наслідками побутової травми в 2008 р., так і особливостей похилого віку.
Вирішуючи спір в частині стягнення матеріальної шкоди, суд встановив наступне.
Згідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано розписку ОСОБА_2 , в якій останній зобов`язується відшкодувати витрати на лікування ОСОБА_1 , яка постраждала від його вини в розмірі 2000 грн., щомісячно, однак дана розписка не може підтверджувати понесення позивачем збитків, визначених ч. 1 ст. 1195 ЦК України.
Суд звертає увагу, на ту обставину, що згідно довідки ВКК від 07.05.2009 року ОСОБА_1 потребує стороннього догляду протягом одного року. Однак, позивач не надала до суду належних доказів на підтвердження того, що їй дійсно надавався догляд, а саме: спеціально медичний догляд (масаж, уколи) та постійний сторонній догляд. Позивачем належним чином не доведено причинний зв`язок між діями відповідача та наслідками у вигляді необхідності стороннього догляду. Так, згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради» від 07.03.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду не тільки за наслідками побутової травми, а також в силу похилого віку. Суд, проаналізувавши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди позивачу слід відмовити.
Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995р. "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до положень ст.23, ст.280, ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, в зв`язку з чим суд виходить з того, що задоволення позовних вимог повинно відповідати як заподіяній моральній шкоді, так і критерію справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Судом встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнала моральні страждання, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї в результаті злочину, моральна шкода, спричинена позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити та пересуватися, позивач вимушена була докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя.
Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи, що в результаті скоєння злочину потерпілій спричинена матеріальна шкода, а також спричинені моральні переживання та страждання, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь наставших негативних явищ в житті позивача, тривалість строку порушення її законних прав, розмір матеріальних витрат, вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути 10 000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, саме вказана сума є об`єктивною та достатньою для відшкодування моральної шкоди, що була спричинена відповідачем.
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду судовий збір за стягнення матеріальної шкоди не сплачувався, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільняються.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також за подання немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. В даному випадку судовий збір на день подачі позовної заяви (26.11.2018р.) за позовні вимоги немайнового характеру становить 704,80 грн., та за позовні немайнового характеру становить 704,80 грн.
Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру- відшкодування моральної шкоди, з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме у сумі 352 грн. 40 коп. (50 %). В частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат за майновий характер відшкодування шкоди, спричиненої злочином, на користь держави не підлягають стягненню, у зв`язку з відмовою в задоволенні цієї частини позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 25, 1166, 1167, ст.ст. 12,13,76,81,133,141,258,259,263-265, 280 282, 288 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після початку її функціонування, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.М. Владимирська