справа № 753/3825/19 головуючий у суді І інстанції - Сирбул О.Ф.
провадження № 22-ц/824/7499/2019 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про заборону звернення стягнення на нежитлові приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив заборонити відповідачу звертати стягнення на нежитлові приміщення з № 1 по № 20 на другому поверсі - офіс загальною площею 374,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом набуття права власності на ці приміщення у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», без укладення з ОСОБА_1 окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

ОСОБА_1 також подав до суду заяву про забезпечення позову та просив заборонити вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на вищезазначене нерухоме майно до набрання рішенням суду законної сили у цій справі.

Заява обґрунтована тим, що пред`явленням позову ОСОБА_1 намагається захистити своє право власності на приміщення, передані в іпотеку банку, від протиправного набуття останнім права власності на приміщення на підставі іпотечного договору без укладення між сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя всупереч вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення іпотечного договору. Банк розпочав реалізовувати своє право звернення на приміщення в позасудовому порядку і у разі набуття ним права власності виконати рішення про заборону банку вчиняти дії без укладення між сторонами окремого договору буде неможливо, оскільки вчинення цих дій буде завершено.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі АТ «Укрсоцбанк» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позовні вимоги та заходи забезпечення позову є тотожними. Спірне майно, щодо якого позивач просить вжити заходи забезпечення позову, перебуває під арештом та зупинено виконавче провадження по виконанню виконавчого напису на підставі ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2018 року. Накладення арешту на вказане майно є перешкодою для відчуження такого майна та відповідно проведення реєстраційних дій щодо реєстрації такого майна за іншою особою. Позовні вимоги, заявлені позивачем, суперечать вимогам ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та обмежують право відповідача на захист його реально порушеного права. Право обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності невиконаних зобов`язань належить виключно іпотекодержателю. Позивач, маючи непогашену заборгованість лише по тілу кредиту понад 500 000 Євро, намагається подачею позову уникнути відповідальності за невиконання зобов`язань. У 2018 році ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про забезпечення позову у справі про визнання іпотеки припиненою та просив заборонити виконавчій службі вчиняти дії з реалізації нежитлових приміщень в процесі виконавчого провадження, заборонити АТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного майна та заборонити будь-яким особам здійснювати реєстрацію речових прав на спірне майно. Однак, судовими рішеннями ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. У день відмови позивачу у задоволенні апеляційної скарги позивач повторно подав заяву про забезпечення позову, що свідчить про зловживання ним наданими правами та бажанням у будь-який спосіб уникнути відповідальності. У порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява ОСОБА_1 не містить позиції заявника щодо зустрічного забезпечення та суд не вирішив дане питання. Спірне майно є іпотечним майном і позивач добровільно уклав іпотечний договір, розуміючи при цьому наслідки своїх дій. Факт застосування заходів забезпечення позову у даній справі є спробою відтягнути звернення стягнення на іпотечне майно. Позивач ініціював не один позов з метою уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуваною ухвалою суд не заборонив банку звертати стягнення на приміщення без укладення окремого договору, а лише тимчасово обмежив таку можливість. Набуття банком протягом розгляду справи права власності на приміщення без укладення між сторонами окремого договору зробить ілюзорним право позивача на суд. Накладені на приміщення арешти не перешкоджають банку звернути стягнення на ці приміщення шляхом набуття на них права власності у позасудовому порядку. Позивач висловив позицію щодо зустрічного забезпечення. Не вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не може бути підставою для відмови у забезпеченні позову, а суд апеляційної інстанції може самостійно застосувати зустрічне забезпечення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно може бути відчужено, а тому забезпечення позову необхідно задля забезпечення розгляду цивільної справи, ухвалення рішення та подальшого його виконання.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема,забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 проситьзаборонити відповідачу звертати стягнення на нежитлові приміщення, передані в іпотеку банку, шляхом набуття права власності на ці приміщення у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», без укладення з відповідачем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки банк розпочав реалізовувати своє право звернення на приміщення в позасудовому порядку і у разі набуття ним права власності виконати рішення про заборону банку вчиняти дії без укладення між сторонами окремого договору буде неможливо, оскільки вчинення цих дій буде завершено.

Апеляційний суд вважає такі доводи заявника необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову у виді заборони вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, який просить застосувати ОСОБА_1 , не є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч. 9 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно фактично є тотожним позовним вимогам, оскільки державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» теж є реєстраційною дією.

Крім того, ОСОБА_1 просить заборонити звертати стягнення на нежитлові приміщення шляхом набуття права власності на ці приміщення у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», без укладення з ОСОБА_1 окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

В той же час, іпотечний договір, укладений між сторонами, передбачає не лише звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього. У пункті 4.5 іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем.

Тобто, іпотечним договором визначено декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому забезпечення позову шляхом заборонити вчинення реєстраційних дій щодо державної реєстрації права власності на предмет іпотеки фактично є перешкодою для банку в реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, відмінний від того, який просить заборонити позивач в позовній заяві.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та не звернув увагу на те, що спосіб забезпечення позову, який просить застосувати заявник, не є співмірним з заявленими позовними вимогами, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового по суті вимог заявника.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 березня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про заборону звернення стягнення на нежитлові приміщення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.