Справа №591/7911/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А.Я.
Номер провадження 22-ц/816/34/19 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м.Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Хвостик С. Г. (суддя-доповідач), Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Попової А.П.,

позивача - ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи-підприємця ОСОБА_6 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2018 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 25 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором оренди, мотивуючи вимоги тим, що 01 липня 2013 року між ними був укладений договір оренди, відповідно до умов якого відповідачу були передані у строкове платне користування меблі з метою обладнання аптечного закладу за адресою: АДРЕСА_1. Для підтвердження факту передачі вказаного майна сторони 01 липня 2013 року підписали акт приймання-передачі.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за цим договором, як вказав позивач, у відповідача за період з 01 липня 2013 року по 01 листопада 2015 року виникла заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 168000 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Крім того, в позові зазначено, що після закінчення строку дії договору оренди відповідач орендоване майно не повернув, тому за умовами договору та виходячи з норм чинного законодавства він зобов'язаний сплатити позивачу неустойку за період з 02 вересня 2015 року по 02 листопада 2015 року у розмірі подвійної орендної плати, яка становить 24000 грн, а також на підставі ст. 625 ЦПК України сплатити ще і 3 % річних від простроченої суми, що становить 794 грн 96 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача вказані вище грошові суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованість з орендної плати у розмірі 168000 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 неустойку у розмірі 24000 грн.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 три відсотка річних від простроченої суми у розмірі 794 грн 96 коп.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 1927 грн 95 коп.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 було відкрито і справа неодноразово призначалась до розгляду.

20 лютого 2019 року до Сумського апеляційного суду надійшла заява від позивача ОСОБА_5 та відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, в якій вони, посилаючись на те, що помирились, врегулювали між собою усі спірні питання, повідомили апеляційний суд про те, що позивач ОСОБА_5 відмовляється від позову у даній справі до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 та, розуміючи правові наслідки відмови від позову, просить закрити провадження у справі і скасувати усі заходи забезпечення позову у даній справі, а відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_6, у свою чергу, відмовляється від апеляційної скарги на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2018 року та погоджується на закриття провадження у даній справі.

Також сторони просили апеляційний суд судові витрати, понесені ними під час розгляду даної справи, залишити судовими витратами позивача та відповідача, відповідно.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав подану ним заяву та просив закрити провадження у даній справі.

При цьому, як ще раз уточнив позивач, йому відомі наслідки відмови від позову, передбачені ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає за можливе прийняти відмову позивача від позову, а також прийняти відмову відповідача від апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Серед процесуальних прав та обов'язків сторін, визначених ст.ст. 43, 49 ЦПК України, передбачено і право позивача відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Виходячи з вимог ч.ч. 1, 2, 3 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

За положеннями ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

У п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» йдеться про те, що при відмові позивача від позову суд лише перевіряє повноваження на такі дії його представника, якщо він бере участь у справі та висловив такий намір.

З аналізу зазначених норм права вбачається, що прийняття відмови від позову не пов'язується з обов'язком апеляційного суду перевіряти, чи у зв'язку з такою відмовою не порушуються права будь-яких осіб, які беруть участь у справі, оскільки право особи на відмову від позову не обмежене.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. За відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Отже, колегія суддів вважає за можливе прийняти від позивача ОСОБА_5 відмову від позову, а також прийняти від відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 відмову від апеляційної скарги, у зв'язку з чим необхідно визнати нечинним судове рішення першої інстанції від 21 вересня 2018 року, яким закінчено розгляд справи по суті та закрити провадження у даній цивільній справі.

Крім того, відповідно частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2017 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 206 ч.ч. 1, 2, 3; 256 ч. 2; 364 ч. 4; 373 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_5 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_5 від позову до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Прийняти відмову фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від апеляційної скарги на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2018 року у даній справі.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 вересня 2018 року в даній справі визнати нечинним, провадження у справі закрити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2017 року у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко