Справа № 211/4954/18
Провадження № 2/211/360/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С. В.

при секретарі Польчик Л.В.

за відсутності: сторін по справі

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи товарної біржи «Українська товарна біржа» про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 10.09.2003 року помер чоловік позивача ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1999 року. Договір був укладений на товарній біржі «Українська товарна біржа».

Спадкоємцями за законом першої черги є позивачі по справі.

Вони звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на квартиру не відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивачі просять визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі «Українська товарна біржа», реєстраційний номер: 41995, щодо купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Визначити для ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого 10.09.2003 року, частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, визнавши що ОСОБА_1 належить та ОСОБА_4 за життя належало право власності на 1 / 2 частину вказаної квартири кожному.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_3, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 / 4 частку квартири АДРЕСА_3, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 10.09.2003 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1 / 4 частку квартири АДРЕСА_3, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 10.09.2003 року.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, кожна окремо, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, кожна окремо, в повному обсязі, просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином через Оголошення про виклик до суду, розміщеного на офіційному сайті Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за веб адресою: https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/392.

Представник третьої особи товарної біржи «Українська товарна біржа» у судове засідання не зявився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 10.09.2003 року помер ОСОБА_4, який приходився чоловіком ОСОБА_1 та відповідно батьком ОСОБА_2 (а.с. 14, 15, 16 - копія свідоцтва про смерть, про народження, про укладення шлюбу).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді частки квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вищевказана квартира належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4, а саме на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.1999 року, відповідно до якого ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, пр. Гагаріна, 62/6, у ОСОБА_3, яка належала останній на праві власності. Даний договір купівлі-продажу було укладено на товарній біржі «Українська товарна біржа» та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягав нотаріальному посвідченню (а.с. 12, 13 - копії договору, реєстраційного посвідчення).

Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 13 - копія реєстраційного посвідчення).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак 12.09.2018 року нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючі документи на майно не відповідають вимогам чинного законодавства (а.с. 11 копія постанови).

Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини.

За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. ст. 370, 372 ч. 2 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Порядок проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що норми ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовуються до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. На цей час правочини, щодо купівлі-продажу нерухомості, підлягають державній реєстрації. Не зважаючи на це застереження, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки норми про державну реєстрацію правочинів, щодо відчуження нерухомості, введені тільки з введенням в дію ЦК України 2003 року. До цього часу, в тому числі і на час укладення спірної угоди норми щодо реєстрації правочинів не були чинними. На той час діяли норми, які передбачали тільки реєстрацію нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів справи вимоги щодо реєстрації нерухомого майна позивачем на момент укладання спірної угоди виконано.

Отже, суд вважає встановленим, що між ОСОБА_4, ОСОБА_1, з одного боку, та ОСОБА_3, з другого боку, мав місце договір купівлі-продажу квартири, який не був нотаріально посвідчений, але він був письмо зареєстрований товарною біржею «Українська товарна біржа» та зареєстрований у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки, оформляючи його на товарній біржі, були ознайомлені із застереженням у договорі про те, що нотаріальному посвідченню він не підлягає. Тому суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним. Як наслідок, суд вважає можливимвизнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на дану квартиру та визначити їх частки у спільній сумісній власності по 1 / 2 частці за кожним. Та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за кожною окремо, право власності на 1 / 4 частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивачів не існує. Тому позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, зареєстрований на товарній біржі «Українська товарна біржа» 16.04.1999 року, реєстраційний номер 41995, та у Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 20.04.1999 року, номер у реєстровій книзі 159П сторінка № 165 запис № 165, відповідно до якого ОСОБА_4, ОСОБА_1 купили, а ОСОБА_3 продала належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_4.

Визначити для ОСОБА_1 та ОСОБА_4, який помер 10.09.2003 року, частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, по 1 /2 частці за кожним.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1 / 2 частку квартири АДРЕСА_5, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право власності на 1 / 4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 10.09.2003 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, право власності на 1 / 4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 10.09.2003 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: ОСОБА_5