Номер провадження 2/754/3776/19
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2019 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Козловець К.П.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що з 28 листопада 2015 року перебувають в шлюбі, але останнім часом проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає, що сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні, так як відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає, а тому просить позов задовольнити повністю.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання 11.03.2019 року не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позов повністю, зазначивши, що сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, дитина проживає разом з нею.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 11.03.2019 року не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, просив задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вислухавши учасників справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами, з 28 листопада 2015 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, мають бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, який в межах розгляду даної справи визнав позовну вимогу про розірвання шлюбу, не заперечує факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям на час ухвалення рішення судом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають.

Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір'ю. Відповідач не цікавиться вихованням дочки та її утриманням, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини для забезпечення гідних умов життя та розвитку.

Позивачка одна несе витрати по утриманню дочки, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

До того ж, у відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати своїх дітей.

Згідно із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

При визначенні розміру аліментів, судом враховуються обставини, відповідно до статей 182, 80 СК України, добровільна згода відповідача та вважає необхідним встановити розмір аліментів в розмірі 1000грн щомісячно до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Сама по собі зміна місця проживання дитини, її оточення можуть серйозно вплинути на психіку дитини. Щоб цього не сталося, потрібен певний період адаптації, дитина має готуватися до плавного переходу від одних умов життя до інших.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

І тому, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, письмові докази, враховуючи, що дитина завжди знаходилася та знаходиться під опікою та піклуванням матері, суд приходить до висновку, що можливо визначити місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_1.

Оцінивши докази по даній справі в їх сукупності, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, так як обґрунтований та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60грн, які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 141, 161, 180, 182 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268,430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на дитину - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 28 листопада 2015 року, Відділом реєстрації цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1972 - розірвати.

Визначити місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1разом з її матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_2аліменти на користь ОСОБА_1на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1в розмірі 1000грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 серпня 2018року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення щодо стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409,60грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3року народження, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, місце знаходження: м.Київ, проспект Перемоги, 126.

Повний текст рішення складено та підписано 11 березня 2019 року.

Суддя В.В. Бабко