Справа № 175/1399/18
Провадження № 2/175/452/18
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2019 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бойка О.М.

при секретарі Сотник Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Лисенко Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу з 2004 року і до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки достовірно не встановлено факту проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем.

Вислухавши у судовому засіданні думку позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними виводи, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Так, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Причиною спору між сторонами стала відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 . Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються чинними Цивільним кодексом України.

В судовому засіданні позивач та його представник наголошували, що з 2004 року по 16 липня 2016 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 31 липня 2014 року у справі №175/3277/14-к. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 Дніпровського (колишній Дніпропетровський) району Дніпропетровської області. Окрім позивача, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має. Позивач у визначений законом строк прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва з підстав відсутності укладення шлюбу зі спадкодавцем.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги.

Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_3 вбачається відсутність спадкоємців першої, другої та третьої черги.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (ст. 3 СК України).

Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що ОСОБА_1 зустрічався з ОСОБА_3 , вони періодично бачили їх разом, однак достовірно підтвердити факт шлюбних відносин між останніми не змогли (зокрема факт спільного проживання з 2004 року, ведення спільного побуту, наявність взаємних права та обов`язків).

Крім того, за клопотанням позивача допитано свідка ОСОБА_4 , яка мешкає в під`їзді де знаходиться квартира померлої ОСОБА_3 , та яка пояснила, що дійсно бачила позивача, який допомагав робити їй ремонт у під`їзді, ОСОБА_5 мешкала ОСОБА_3 . Це було близько десяти років назад.

Разом з тим, позивач пояснив суду, що у померлої є родичі, які проживають за межами України, але періодично з`являються і він їм дає ключі від спірної квартири для можливості там переночувати декілька днів, однак позивач не залучає їх до участі у справи, не надає суду жодної інформації для можливості їх ідентифікації для запрошення до судового розгляду із з`ясуванням їх позиції щодо пред`явлених вимог, що також дає підстави суду зробити висновок про неповноту та недоведеність позовної заяви.

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується поясненнями свідків, позивач ОСОБА_1 зустрічався з ОСОБА_3 , однак суду не надано доказів на підтвердження факту наявності між останніми фактичних шлюбних відносин та спільного проживання з 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , ведення спільного побуту, існування взаємних прав та обов`язків.

Суд не бере до уваги посилання позивача, як на доказ підтвердження факту проживання зі спадкодавцем, на Ухвалу суду від 31 липня 2014 року у справі №175/3277/14-к, оскільки в зазначеній ОСОБА_6 констатовано факт та зазначено місце реєстрації та проживання ОСОБА_1 , 1983 р.н., - квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , 1954 р.н.

На думку суду, наявність у позивача особистих речей та документів померлої ОСОБА_3 свідчить про факт їхніх зустрічей, однак ніяк не доводить факт їхнього спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи Акту від 11 січня 2019 року встановлено, що сусіди бачили ОСОБА_8 у під`їзді будинку АДРЕСА_1 , однак підтвердити його постійне місце проживання у квартирі АДРЕСА_3 не можуть. Крім того, за період з 2004 року по 2016 роки (12 років) ОСОБА_1 не звертався до відповідних органів з заявою про отримання довідки про фактичне місце проживання саме у квартирі АДРЕСА_1 .

Враховуючи факт не доведення у судовому засіданні спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати, по сплаті судового збору, залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 430 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 1216, 1217, 1218, 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Судові витрати, по сплаті судового збору, залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Бойко

Повний текст рішення суду складено 12 квітня 2019 року