ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2189/19 Справа № 208/6116/15 Суддя у 1-й інстанції - Гібалюк Т.Я. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 28440,15 доларів США та пені в розмірі 16403, 47 грн.

Позив мотивовано тим, що між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 04 грудня 2009 року укладено кредитний договір № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 32 500, 00 доларів США, зі сплатою 12, 90 % річних за користування грошовими коштами строком до 03 грудня 2037 року.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором 04 грудня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_2 договір поруки № 0/02 та з ОСОБА_3 договір поруки № 0/03.

Банк зобов'язання за договором виконав шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Станом на 04 серпня 2015 року заборгованість з повернення кредитних коштів, зі сплати процентів за користування кредитом становила 28 440, 15 дол. США, пеня у розмірі 16 403, 47 грн, з яких: 25 350, 50 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом, 3 089, 65 дол. США - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом, 4 984, 60 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 11 418, 87 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за користуванням кредитом. 27 квітня 2015 року відповідачам направлено вимоги про погашення простроченої заборгованості, проте зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом ними не виконано.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 440, 15 дол. США, пеню у розмірі 5 000, 00 грн, здійснено розподіл судових витрат; у задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно з розрахунком заборгованості станом на 04 серпня 2015 року у відповідачів виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту. Судом встановлено, що 09 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої банк набув право збільшувати процентну ставку вдвічі, встановив новий графік погашення заборгованості та тарифи банку. Зазначена угода не була узгоджена з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом з поручителів є необґрунтованими, оскільки порука припинилася унаслідок внесення змін до кредитного договору, що збільшують відповідальність поручителів без їхньої згоди.

В апеляційній скарзі ПАТ "УкрСиббанк" просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 04 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 32 500, 00 дол. США зі строком повернення не пізніше 03 грудня 2037 року, а позичальник взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,9 % річних та здійснювати повернення кредиту відповідно до графіка.

04 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/02, відповідно до якого ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

04 грудня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0/03, відповідно до якого ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань перед кредитором у повному обсязі, що виникли з кредитного договору.

Відповідно до пункту 1.1 зазначених договорів поруки ОСОБА_2, ОСОБА_3 зобов'язалися відповідати перед банком за виконання позичальником його зобов'язань, що виникли із кредитного договору № 0 у повному обсязі.

За пунктом 1.4 договорів поруки відповідальність поручителів та боржника є солідарною.

Відповідно до пункту 2.2 договорів поруки у випадку невиконання боржником його зобов'язань за кредитним договором, позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги, що була направлена 27 квітня 2015 року.

Станом на 04 серпня 2015 року за кредитним договором існувала заборгованість у розмірі 16 403, 47 грн за пенею, 28 440, 15 дол. США., яка складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 25 350, 50 дол. США та за процентами за користування кредитом у розмірі 3 089, 69 дол. США.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що згідно з розрахунком заборгованості станом на 04 серпня 2015 року у відповідачів виникла заборгованість за договором про надання споживчого кредиту. Судом встановлено, що 09 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої банк набув право збільшувати процентну ставку вдвічі, встановив новий графік погашення заборгованості та тарифи банку. Зазначена угода не була узгоджена з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом з поручителів є необґрунтованими, оскільки порука припинилася унаслідок внесення змін до кредитного договору, що збільшують відповідальність поручителів без їхньої згоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення виконання зобов'язання в зумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору.

Отже, на зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі за № 6-1539цс17.

Згідно з додатковою угодою від 04 грудня 2007 року б/н, укладеною між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 сторони дійшли домовленості щодо внесення змін до кредитного договору, згідно із яким позичальник сплачує банку комісію на умовах, зазначених у цьому договорі. До договору додано додаток № 2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та додаток № 3 - «Тарифи Банку».

Додатком № 2 встановлюються тарифи банку, зокрема комісії, що сплачуються позичальником протягом строку дії кредитного договору та умов, щодо сплати якої первинна редакція кредитного договору не містила.

Зазначеною додатковою угодою доповнено пункт 3.4 (обов'язки позичальника) кредитного договору підпунктом 3.4.6 такого змісту: «Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в частині оплати нотаріальних дій, Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладенні угод страхування, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб'єктів оціночної діяльності, Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» в частині сплати державного мита тощо».

Згідно з пунктом 1.5 додаткової угоди від 04 грудня 2007 року пункт 5.2. кредитного договору доповнено абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно підпункту 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору - процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10 % для кредитів у національній валюті та не більше 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розмірів ставки, що діє згідно з пунктом 1.3.1. договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок банку за програмами кредитування».

Як вбачається з матеріалів справи, додаткових договорів поруки з поручителями не було укладено, в укладених договорах поруки відсутнє положення про можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди.

Оскільки 09 січня 2009 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до якої банк набув право збільшувати процентну ставку вдвічі, встановив новий графік погашення заборгованості та тарифи банку, а зазначена угода не була узгоджена з поручителями ОСОБА_2 та ОСОБА_3, то підстав для стягнення заборгованості з поручителів немає.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 березня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко