Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/1422/19
Провадження № 2/674/651/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Шклярука В. М.

за участю секретаря судового засідання Проценко Л. В.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області про визнання права на земельну ділянку (пай) (ціна позову 74001,98 грн.),

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи тим, що він був прийнятий в члени колгоспу та з 12 квітня 1995 року працював різноробочим в ОСОБА_2 спілці селян с.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області, в тому числі на момент розпаювання, однак помилково не був включений в список громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №000347 від 29.08.1995 року.

А тому звертається до суду.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі.

Представник відповідача - Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області у визначений судом строк відзиву на позов до суду не подав, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення, а розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах.

Враховуючи те, що відповідачем було визнано позов в повному обсязі, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, керуючись ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення у підготовчому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був прийнятий в члени колгоспу та з 12.04.1995 року працював різноробочим в ОСОБА_2 спілці селянс.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області.

У процесі реорганізації 12 грудня 1997 року Малієвецьку спілку селян реорганізовано в с/г виробничий кооператив «Малієвецький», с.Маліївці, Дунаєвецького району Хмельницької області.

30 грудня 2000 року СВК «Малієвецький» реорганізовано в с/г товариство з обмеженою відповідальністю «Малієвецьке», с.Маліївці, Дунаєвецького району Хмельницької області..

Згідно архівної довідки від 09 вересня 2019 року №2147 виданої КУ Дунаєвецької районної ради «Трудовий архів», в книгах обліку заробітної плати колгоспника зазначено, що ОСОБА_1 . Дійсно працював в СВК «Малієвецьке» с.Маліївці, Дунаєвецького району Хмельницької області з 1995, 1996, 1998, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004 роках, довідка видана на підставі фонду №77, опис №1, книги обліку заробітної плати колгоспника за 1995-1996,1998,2000-2004 роки. Книги обліку заробітної плати колгоспника за 1997 рік передані на зберігання в КУ «Трудовий архів» в неповному обсязі, за 1999, 2005 роки на зберігання не передавались, дані про роботу ОСОБА_1 відсутні.

На час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», позивач працював в спілці селян с.Маліївці, Дунаєвецького району Хмельницької області.

Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000347 видано спілці селян с.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області 29 серпня 1995 року.

Згідно із п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Відповідно до положень п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): це перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Тобто, згідно до Указу Президента на час виходу Указу Президента позивач був членом спілки селян с.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області та мала право на отримання земельної частки (паю), але помилково не був включений в списки громадян - членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай).

На підставі Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 року №899-ІV одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду.

Потрібно мати на увазі, що згідно зі ст.25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить ОСОБА_1 права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, оскільки був членом колгоспу, однак помилково не був включений до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №000347, а тому мав право на отримання сертифіката на право на земельну частку, однак не отримав його, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно ст. 1 Конституції України являється Україна, є неприпустимим.

А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай).

Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивачка не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст. 141 ЦПК України покладає їх на позивача.

Керуючись ст.ст.256-267,392 ЦК України, п.1-2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»№720/95 від 08.08.1995,ст.ст.247,263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області про визнання права на земельну ділянку (пай) (ціна позову 74001,98 грн.) задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , 1977 року народження, право на земельну частку (пай), у розмірі середньої земельної частки (паю) по Малієвецькій сільській раді, Дунаєвецького району Хмельницької області за межами населеного пункту с.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області із земель колишньої Малієвецької спілки селян с.Маліївці,Дунаєвецького району Хмельницької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники провадження:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: с.Маліївці Дунаєвецького району Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач - Дунаєвецька селищна рада Дунаєвецького району Хмельницької області, місцезнаходження: смт.Дунаївці вул.Чорновола, 19 Дунаєвецького району Хмельницької області, ;

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Голова Дунаєвецького районного суду В. М. Шклярук