ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/120/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 312000000 Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Храпка В.Д.

за участю секретаря Матюхи В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» на рішення Соснівського районноо суду м.Черкаси від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

У березні місяці 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В мотивування позовних вимог позивач вказував на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та споживачем послуг з газопостачання за цією адресою. Також він, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та має пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 НОМЕР_3 позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

03.01.2019 р. позивач звернувся до відповідача з проханням встановити лічильник газу до його квартири. На вказане звернення відповідач надав відповідь за №33/43 від 08.01.2019 р., у якій вказав, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу від 21.12.2017 р. лічильники мають бути встановлені в залежності від існуючого газового обладнання у такі строки для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, де газ використовується тільки для приготування їжі до 1 січня 2021 року. 15.01.2019 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про встановлення лічильника та отримав листа від 31.01.2019 р. за №281/43, який містив тотожну відповідь та проінформовано, що будинок АДРЕСА_2 не включений до графіку встановлення лічильників на 2019 рік. 18.02.2019 р. позивач знову звернувся до відповідача із заявою про встановлення лічильника та листом від 04.03.2019 р. за №К-210/29 йому знову було відмовлено. Позивач вважає, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача, позивач як особа, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни він є інвалідом війни, має право на позачергове забезпечення його індивідуальним лічильником газу. Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд зобов`язати ПАТ по газопостачанню та газифікації "Черкасигаз" встановити безкоштовно та першочергово індивідуальний лічильник обліку природного газу за адресою споживача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 11.06.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» встановити позачергово та безкоштовно індивідуальний лічильник обліку природного газу за адресою споживача ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 та стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» в дохід Державного бюджету України судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції голова правління ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» Буян С.І. подав апеляційну скаргу та вважаючи що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, необґрунтованим та передчасним у зв?язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити та вирішити питання про відшкодування судових витрат.

Апеляційні вимоги мотивував тим, що відповідно до ч.1 ст.6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зокрема зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу: комплексно у тому числі для опалення, - до 01.01.2012р.; для підігріву води та приготування їжі до 01.01.2016 р.; тільки для приготування їжі до 01.01.2021 року. Тобто, Законом чітко встановлений термін забезпечення лічильниками газу зазначеної категорії побутових споживачів, до якої належить позивач, і на сьогоднішній день залишається пріоритетним напрямком роботи ПАТ «Черкасигаз», адже, згідно вимог Закону з 01.01.2021 р. споживання газу буде можливе лише за умови його приладового обліку.

Вважає, що оскільки позивач є споживачем природного газу, що проживає у квартирі багатоквартирного будинку та використовує газ тільки для приготування їжі, тому на момент його звернення до суду право споживача не порушене, оскільки не настала кінцева дата строку для встановлення йому індивідуального лічильника газу. Зазначає, що Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не передбачено права позивача на невідкладне встановлення індивідуального засобу обліку використаного природного газу (газового лічильника). Також зазначає, що прав позивача, як споживача послуг з розподілу природного газу, що надаються оператором ГРМ - апелянтом згідно типового договору, порушено не було, проте вважає, що суд не врахував даний факт, незважаючи на відсутність у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що зазначені аргументи і доводи, які були викладені і у відзиві на позовну заяву, не відповідають дійсності і нормам чинного законодавства. Вказує, що посилання апелянта, що останній не відмовляв позивачу у встановлені лічильника не відповідають дійсності та спростовується наявними доказами у справі, які судом першої інстанції було взято до уваги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який передбачає обов?язок відповідача по встановленню індивідуальних лічильників, також суд врахував, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом війни та згідно ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на позачергове обслуговування підприємствами житлово-комунального господарства, дійшов висновку про підставність позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , та є співвласником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло на підставі розпорядження органу приватизації від 22.05.2002 р. (а.с.39). А отже, разом з іншими співвласниками квартири є споживачем послуг з отримання природного газу за вказаною вище адресою, які надає ПАТ по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз».

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та має пільги і компенсації, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с.9) та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 НОМЕР_3 позивач є інвалідом 3 групи і має право на пільги, які встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с.37).

У відповідності до п. 26 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ОСОБА_1 має ряд пільг, в т.ч. має право на позачергове обслуговування підприємствами, установами, організаціями служби побуту, громадського харчування, житлово-комунального господарства, міжміського транспорту.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України від 16 червня 2011 року № 3533-VI «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (далі - Закон № 3533-VI).

Зі змісту статті 6 Закону № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 3533-VI фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону № 3533-VI та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року № 2260-VIII, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Тобто, саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18) та у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №577/2505/17ц (провадження№61-16086св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач разом з іншими співвласниками квартири є споживачем природного газу для приготування їжі, а відповідач, ПАТ «Черкасигаз» є виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Ці обставини визнавалися сторонами та не заперечувалися.

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов?язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1 ст. 6 Закону №3533-УІ зобов?язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, і такий строк до внесення змін до статті 6 Законом України від 21.12.2017 року №2260-УІІІ, був визначений - до 01.01.2018 року, а після внесення змін - до 01.01.2021 року.

Як вбачається з матеріалів справим та встановлено судом 03.01.2019 р. позивач звернувся до відповідача з проханням встановити лічильник газу до його квартири. На вказане звернення відповідач надав відповідь за №33/43 від 08.01.2019 р., у якій вказав, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу від 21.12.2017 р. лічильники мають бути встановлені в залежності від існуючого газового обладнання у такі строки для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, де газ використовується тільки для приготування їжі - до 01.01.2021 року (а.с.11).

15.01.2019 р. позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про встановлення лічильника та отримав листа від 31.01.2019 р. за №281/43, який містив тотожну відповідь та проінформовано, що будинок АДРЕСА_2 не включений до графіку встановлення лічильників на 2019 рік (а.с.12).

18.02.2019 р. позивач знову звернувся до відповідача із заявою про встановлення лічильника та листом від 04.03.2019 за №К-210/29 йому знову було відмовлено (а.с.14).

За таких обставин колегія суддів не погоджується з доводами апелянта проте, що заявлений позов є передчасним, так як не настала кінцева дата строку для встановлення позивачу індивідуального лічильника газу, оскільки обов?язок відповідача по встановленню індивідуальних лічильників газу для кожного мешканця чітко передбачений Законом України №3533-VI, що діяв в редакції на момент виникнення спірних правовідносин. ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язує саме суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території встановити лічильник, також суд враховує те, що позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом війни та згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на позачергове обслуговування підприємствами житлово-комунального господарства.

Доводи відповідача про те, що Закон України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" не встановлює пільг для визначення черговості встановлення лічильників газу, а Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не підлягає застосуванню до спірних правовідносин колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII цей Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом організації, серед іншого, соціального та інших видів обслуговування. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Встановлена пунктом 26 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільга особам з інвалідністю внаслідок війни на позачергове обслуговування підприємствами, установами, організаціями не була скасована чи змінена при прийнятті Закону України від 16 червня 2011 року № 3533-VI "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" та є чинною, а тому підлягає до застосування.

Крім того колегія суддів вважає доводи апелянта щодо невірного застосування судом п.26 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» необґрунтованими та безпідставними з огляду на те, що позивач оплачував послуги відповідача по газопостачанню за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, що відповідачем не заперечувалося. Тобто, позивач оплачував послуги відповідача по газопостачанню, складовою частиною якої були кошти, передбачені на встановлення індивідуальних лічильників газу, що спростовує доводи апелянта про те, що на позивача не поширюється пільги, передбачені п.26 т.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не вживав жодних заходів для фінансування встановлення позивачу індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь - якого бюджету.

Відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі не може бути порушеним.

Встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу для приготування їжі забезпечить оплату кожним з них саме того об?єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Черкасигаз» - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 11 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Судді: