ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4608/18 Номер провадження 22-ц/814/435/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
28 лютого 2019 року м. Полтава
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.11.2018 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у поверненні ОСОБА_4 до матері ОСОБА_2 та передати дитину матері. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3. Скасовано рішення Київського районного суду м.Полтави від 22.11.2018 та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної в м.Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Скасовуючи рішення районного суду, відмовляючи у позовних вимогах ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 і визначаючи місце проживання малолітнього сина сторін з батьком, апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням віку дитини, стану її здоров'я, прив'язаності до батька, його чітко висловленого бажання проживати разом з батьком, а також того факту, що у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком відповідає інтересам дитини.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.

Керуючись вказаною нормою цивільного процесуального закону, я висловлюю окрему думку щодо прийнятого апеляційним судом рішення.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді справи в апеляційній інстанції, що сторони від спільного проживання однією сім'єю мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживали спільно до січня 2017 року. Із вересня 2017 року малолітній ОСОБА_4 став проживати з батьком у АДРЕСА_2.

Житлово-побутові умови проживання як за місцем проживання батька ОСОБА_3 - АДРЕСА_3, так і за місцем проживання матері ОСОБА_2 - АДРЕСА_4 - є задовільними. Обоє батьків працюють, мають постійний дохід, кожен з них окремо характеризується позитивно як за місцем роботи, так і за місцем проживання. Кожен з батьків належним чином піклується про здоров'я, навчання, виховання малолітнього сина, цікавиться його життям, турбується про його різносторонній розвиток.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруть до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов'язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Такий висновок щодо застосування частини першої статті 161 СК України зроблений в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 754/5128/16-ц, від 02 серпня 2018 року у справі № 459/1640/17 та від 22 серпня 2018 року у справі № 539/1406/17.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Оскільки судом встановлено та не оспорюється сторонами, що кожен із батьків може забезпечити їх дитину належними умовами проживання, навчання, відпочинку та виховання, однак між батьками існує спір щодо місця проживання дитини, вважаю, що у даній справі наявні саме інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні даного спору та дитини має проживати саме з матір'ю.

По-перше, вік дитини на час зміни проживання (у вересні 2017 року ОСОБА_4 було 6 років), коли батько без згоди матері визначив , що син буде проживати з ним, та дитина стала постійно проживати з батьком - не давав можливості дитині відповідно сприйняти таке рішення, тоді як такі зміни у звичайному повсякденні життя дитини істотно змінилися.

Позитивні висловлювання малолітнього ОСОБА_4 в апеляційній інстанції про батька та бажання з ним проживати - викликають сумнів щодо щирості такого побажання, а головне - щодо розуміння дитиною значення такого рішення.

По-друге, апеляційний суд не врахував показання свідків зі сторони позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6, неповнолітньої дочки ОСОБА_7, з пояснень яких вбачається, що відповідач ОСОБА_3 допускав сварки з позивачем у присутності дітей та інших осіб, вів себе зухвало. Після припинення сімейних відносин, коли ОСОБА_7 з дітьми пішла проживати у свою квартиру, яка була в стадії ремонту, батько дитини не заявляв спір щодо визначення місця проживання сина.

Показання свідків свідчать про емоційну та психологічну нестабільність батька у відносинах з матір'ю дитини, що може негативно вплинути і на формування особистості малолітнього сина.

По-третє, визначивши місце проживання малолітнього сина з батьком, апеляційний суд не врахував, що таким чином дитина розлучена не лише з матір'ю, але й із рідною сестрою , яка проживає з матір'ю, тоді як теплі родинні стосунки між братом і сестрою сторони не заперечували. Таким чином невиправдано розірвав сімейні зв'язки малолітньої дитини.

Вважаю, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю та відсутність правових підстав для розлучення дитини зі своєю матір'ю.

З урахуванням наведеного вважаю, що рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, а скасування його постановою апеляційного суду від 28.02.2019 є помилковим.

Суддя Полтавського апеляційного суду Л.І. Пилипчук