Провадження № 22-ц/802/528/19 Категорія: 61 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Данилюк В.А., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_7,

представника відповідача - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в провадженні суду перебувала справа за його позовом, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04 грудня 2014 року призначено судову земельно-технічну експертизу за матеріалами цивільної справи № 161/14182/14-ц. Проведення експертизи було доручено судовому експерту ОСОБА_6, який при проведенні експертизи не в повному обсязі ознайомився з матеріалами справи, що потягнуло за собою неналежне виконання зобов`язання та порушив ряд законодавчих вимог, які потрібно було врахувати при поділі земельної ділянки. Експертом було самостійно визначено варіант поділу земельної ділянки виходячи з рівності часток сторін у вищезазначеному житловому будинку та відповідно - і земельної ділянки.

Вказує, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року експертний висновок було визнано таким, що не може слугувати належним доказом в даній справі. Надання експертом висновку без повного та всебічного ознайомлення з матеріалами справи у дослідженні постановленого питання, а також порушення встановлених законом норм є неналежним виконанням зобов`язання, що з урахуванням обставин справи є підставою для покладення на експерта цивільно-правової відповідальності.

Просить суд, стягнути з відповідача в його користь 2 460 грн. сплачених коштів за неналежно проведену експертизу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про стягнення грошових коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 грудня 2014 року Луцьким міськрайонним судом в цивільній справі № 161/14182/14-ц за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділ частини земельної ділянки в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ частини земельної ділянки в натурі за клопотанням ОСОБА_3 було призначено судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання «Чи можливо виділити в натурі частки сторін належної їм земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 із врахуванням їх частки у будинковолодінні за вказаною адресою? Якщо можливо, то яким чином?». Проведення експертизи було доручено експертам Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

30 квітня 2015 року експертом складено висновок № 8219, у якому було запропоновано варіант поділу земельної ділянки між співвласниками з урахуванням їх часток. Розподіл даної земельної ділянки проведено у відповідності до постановлених в ухвалі питань.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як на підставу своїх позовних вимог, а також доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що вина експерта ОСОБА_6 , що полягає у неналежному виконанні ним експертизи, підтверджується рішенням Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року.

Однак такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ст. 57 ЦПК України(в редакції Закону № 1618-IV від 18 березня 2004 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів , речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.143 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18 березня 2004 року) для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судом першо інстанції встановлено, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник заявили клопотання про призначення у даній справі судової земельної експертизи з метою визначення в натурі часток співвласників у будинковолодіння та земельної ділянки, а питання, яке було поставлено на вирішення експерта, запропоноване особисто ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1.8 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертиз досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 року № 1950/5 та з наступними змінами та доповненнями) підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Згідно з ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України (в редакції Закону № 1618-IV від 18 березня 2004 року) висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу, незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі.

З змісту рішення Апеляційного суду Волинської області від 09 жовтня 2015 року вбачається, що апеляційний суд не приймає до уваги висновок експерта у зв`язку з тим, що у суду першої інстанції не було правових підстав для поділу земельної ділянки з урахуванням власності сторін на нерухоме майно, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, оскільки сторони по справі є власниками окремих квартир у будинку, а не співвласниками даного цього будинку, а тому земельна ділянка, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності, частки у якій вже визначені законом як рівні і будь-яких законних підстав для відступлення судом від засад їх рівності відповідачі не навели.

Відтак, покликання позивача, що апеляційним судом не взято до уваги висновок експерта внаслідок неналежного виконання експертизи експертом не знайшло свого підтвердження та спростовується вищенаведеним.

За таких обставин суд першої інстанції, прийшов до правильного висновку, що позивачем не доведено існування безпосереднього причинного зв`язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, так як експертом виконувалася ухвала Луцького міськрайонного суду, а питання, яке було поставлено на вирішення експерта, запропоноване особисто ОСОБА_1 , а отже відсутні достатні правові підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Отже, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді