КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8124/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року у складі судді Сенька М.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нежилим (допоміжним) приміщенням будинку, третя особа: комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні нежилим (допоміжним) приміщенням будинку.

Посилаючись на те, що діями відповідачів позивачу створені перешкоди в користуванні місцями загального користування будинку, позивач просив зобов`язати відповідачів знести самовільно збудовану перегородку із дверним блоком в коридорі загального користування на 9-му поверсі будинку АДРЕСА_1 між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на вхід у нежиле приміщення багатоквартирного будинку (колясочну) та не чинити перешкоди у користуванні вказаним-допоміжним приміщенням.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що, з урахуванням підстав та предмету позову, позивачем не надано доказ того, що саме відповідачами збудована перегородка з дверним блоком, яку суд зобов`язав відповідачів знести, та саме відповідачами, а не іншими мешканцями будинку чиняться перешкоди у користуванні колясочною позивачу.

Посилаючись на вказане та те, що судом не зазначено на підставі яких доказів встановлено, що саме відповідачами чиняться перешкоди позивачу у користуванні нежилим приміщенням колясочної, скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, Євтушенко І.Г., який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з матеріалів справи, позивач є співвласником кв. АДРЕСА_2 (а.с.7).

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою квартири АДРЕСА_3 (а.с.11,12).

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав доведеності самовільного встановлення відповідачами перегородки із дверним блоком на вхід у нежиле приміщення будинку - колясочну, і використання її для зберігання особистих речей.

Між тим, із вказаними висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

Згідно статті 19 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається неподільного і загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до висновків, викладених у наведеному вище рішенні Конституційного Суду України, правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92) виключно законами України. Власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

При цьому згідно пункту 4 вищезазначеного рішення Конституційного Суду України, під поняттям «мешканці» треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб`єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об`єкт - допоміжні приміщення.

Положеннями статті 382 ЦК України встановлено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до положень статті 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбачених законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння порушується його право власності чи законного володіння.

Негаторний позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що існує реальна небезпека порушення його права власності чи правомірного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні враховувати будь-які фактичні відомості, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для задоволення негаторного позову необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди; внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Встановлено, що сторони як власники квартир у будинку АДРЕСА_1 є співвласниками нежитлового приміщення - калясочної, що знаходиться в цьому будинку.

З пояснень ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції убачається, що спірним допоміжним приміщенням користувалася лише її сім`я, ними було встановлено замок на вхідні двері вказаного приміщення

За таких обставин, оскільки допоміжні приміщення житлового будинку, зокрема, калясочна, призначені для забезпечення експлуатації будинку або побутового і культурного обслуговування населення по місцю проживання, а отже, одноосібне користування цими приміщеннями є недопустимими, вимоги позивача на безперешкодне користування місцями загального користування будинку є обґрунтованими.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачами чиняться перешкоди у користуванні місцем загального користування житлового будинку - колясочною.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази встановлення вхідних дверей у допоміжне приміщення.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи підстави та предмет позову, позивач повинен був надати докази того, що саме відповідачами збудована перегородка з дверним блоком, яку суд зобов`язав відповідачів знести.

Разом з тим, у справі зазначених обставин не доведено.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які-б підтверджували, що перегородка з дверним блоком в колясочну збудована відповідачами.

ОСОБА_1 , даючи пояснення, твердила, що вхідні двері в колясочну були постійно, ніхто їх не встановлював, вони облаштовані ще під час будівництва будинку й здачі його в експлуатацію.

На підтвердження своїх пояснень, відповідачкою до справи долучено висновок експерта № 4/04-2019 від 19 квітня 2019 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, складеним суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_4 встановлено, що згідно наданих на дослідження документів зведення перегородки, яка відділяє калясочну від сходової клітки на 9 поверсі у 4-му під`їзді будинку АДРЕСА_1 , та встановлення дверей у приміщення калясочної передбачено проектною документацією, отже, зазначена перегородка влаштована підчас будівництва житлового будинку (а.с.39-45).

Згідно з нормами ст.ст. 102, 106 ЦПК України, а також положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Аналогічне розташування перегородок та дверних блоків, вказаних у висновку судового експерта, позначене на плані, наданому КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» до листа № 062/14- 6109 (И-2019) від 19 квітня 2019 року (а.с.51-51).

За таких обставин, районний суд дійшов передчасного висновку про зведення спірної перегородки відповідачами, а отже, позовні вимоги у частині зобов`язати відповідачів знести самовільно збудовану перегородку із дверним блоком в коридорі загального користування на 9-му поверсі будинку АДРЕСА_1 між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на вхід у нежиле приміщення багатоквартирного будинку (колясочну) є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, наявні в матеріалах справи докази, у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов`язання знести встановлену перегородку в загальному коридорі, як постановленого на неповно з`ясованих обставинах справи, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосування норм матеріального права та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року в частині вимог про зобов`язання знести встановлену перегородку в загальному коридорі скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: