ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/5934/18

Головуючий у першій інстанції Олійник В. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/711/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарем судового засідання Шапко В.М.

Позивач ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,

місце ухвалення судового рішення м. Ніжин Чернігівської області

дата складання повного тексту судового рішення 12 березня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання у Чернігівському національному технологічному університеті, у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 01 вересня 2018 року та до закінчення навчання до 31.12.2019 року чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку.

ОСОБА_1 посилається, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 21.09.1996 року, який розірваний 21 вересня 1998 року, що підтверджується відповідними свідоцтвами.

Позивач зазначає, що син перебуває на її утриманні і навчається у вищому навчальному закладі, форма навчання денна, контракт.

Бабко ОСОБА_4 . наголошує, що вона не працює і не може повністю забезпечити потреби сина у навчанні, а відповідач працює у локомотивному депо «Дарниця», отримує заробітну плату і може надавати допомогу.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, на період продовження навчання ОСОБА_3 , починаючи з 19 гудня 2018 року і до 31 грудня 2019 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції і стягнути з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина, що продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно на період продовження навчання, з 19 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі, оскільки лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, не є підставою для задоволеня позовних вимог.

Як зазначає апелянт, натепер він проживає з дружиною ОСОБА_6 та неповнолітньою донькою Єлізаветою, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має природжені вади розвитку аортального та мітрального клапанів, що підтверджується наявними в матеріалах справи докаами.

Апелянт наголошує на тому, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у розірі 1/4 частини всіх видів заробітку, оскільки значні кошти витрачає на лікування та оздоровлення доньки.

Апелянт вказує, що на його утримнні знаходиться його мати, ОСОБА_7 , яка є пенсіонером та проживає одна, а тому потребує матеріальної допомоги, а позивач є працездатною особою та зобов`язана забезпечити себе роботою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити без змін рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2019 року, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиню 4 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що одруження відповідача та наявність неповнолітньої дитини, яка має хворобливий стан та матері похилого віку, не є підставою для звільнення від обов`язку , встановленого ст.ст. 199, 200 СК України, і визначення аліментів у розмірі 1/6 частки.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено таке.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1996 року року, який розірвано 21 вересня 1998 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З довідки навчально-наукового інституту економіки Чернігівського національного технологічного університету від 03 вересня 2018 року № 60 вбачається, що ОСОБА_3 являється студентом V курсу (1 курс ОКР магістр) /денна форма навчання/ на підставі контракту. Термін навчання: 01.09.2018 року 31 грудня 2019 року (а.с. 7).

Згідно Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 06 серпня 2018 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, а саме з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2019 року, становить 19620 грн.(а.с. 70-71)

З довідки Чернігівського національного технологічного університету від 26 грудня 2018 року убачається, що ОСОБА_3 , проживає з 01.09.2014 року по 30.06.2019 року в гуртожитку АДРЕСА_1 . За період з 01.09.2014 року по 01.12.2018 року сплачено за проживання в гуртожитку 7930 грн. (а.с. 72).

Після досягнення ОСОБА_3 повноліття, його матір ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання.

За правилами статті 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 працює у Виробничому підрозділі «Локомотивне депо Дариниця» Ренгіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та починаючи з вересня 2018 року по квітень 2019 року отримав заробітну плату у загальній сумі 179311 грн. 01 коп. (а.с. 100).

Апелянтом не надано суу першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження фактичних витрат на лікування доньки ОСОБА_9 щомісячно.

Колегія суддів погоджується з визначеним розміром стягнутих з ОСОБА_2 аліментів, оскільки відповідач є особою працездатного віку, може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує таку допомогу (проживання за місцем знаходження навчального закладу, харчування, купівлю одягу та приладдя для навчання), такий розмір відповідає викладеним у рішенні суду обставинам справи, є необхідним та достатнім.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку правовідносинам між сторонами. Доводи апеляційної скарги не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування законного і обґрунтованого судового рішення та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність вирішення спору по суті.

Посилання апелянта на те, що він не може надавати матеріальну допомогу сину на період навчання у зв`язку з наявністю на його утриманні матері похилого віку та доньки, яка має хворобливий стан, апеляційний суд оцінює критично, зважаючи, що відповідач є працездатним як за віком, так і за станом здоров`я та має можливість надавати таку допомогу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: