КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №360/2857/18 головуючий у І інстанції:Унятицький Д.Є.
провадження 22-ц/824/3987/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря: Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райфайзен банк Аваль», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук Зоя Миколаївна про визнання договору іпотеки припиненим.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що між ним та ПАТ "Райффайзен банк Аваль" 08 травня 2017 року укладено генеральну кредитну угоду.

В межах генеральної кредитної угоди, між сторонами 08 травня 2007 року, 05 червня 2008 року, 13 червня 2008 року, 22 жовтня 2009 року укладені кредитні договори.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 05 червня 2008 року між сторонами 05 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку передано належне позивачу майно.

22 жовтня 2009 року для забезпечення виконання зобов'язань за усіма вказаними кредитними договорами було укладено договір іпотеки відповідно до якого в іпотеку банку передано належне позивачу майно.

11 червня 2010 року банк пред'явив позивачу вимогу про дострокове повернення заборгованості по кредиту в сумі 545391,89 доларів США. Таким чином, генеральну кредитну угоду та кредитний договір було припинено в порядку визначеному п.9.2. генеральної кредитної угоди. Оскільки строк виконання зобов'язання умовами договору іпотеки не визначено, а сам договір носить похідний характер від кредитних договорів, то внаслідок дій банку строк іпотеки було встановлено до 11 липня 2010 року.

Вважав, що спірний договір іпотеки є припиненим, оскільки відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якості іпотекодержателя зазначено ТОВ "ФК "ФОРІНТ".

Просив визнати припиненим договір іпотеки від 05 червня нерухомого майна укладений між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні

Посилаючись на порушення правил підсудності, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» звернулась з апеляційною скаргою.

Відповідач зазначає, предметом позову є вимога, щодо припинення договору іпотеки, а тому вважає, що місцевий суд помилково не застосував загальних правил підсудності, у відповідності до місцезнаходження відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.

В судовому засіданні, представник ОСОБА_1 не погодився з доводами апеляційної скарги, зауважував, що місцевий суд відкрив провадження у справі з дотриманням правил підсудності, оскільки в даному випадку діють правила виключної підсудності.

Інші учасники справи належним чином повідомлені в судове засідання не з'явились, ТОВ «ФК «Форінт» надіслало клопотання про відкладення розгляду справи, однак враховуючи можливість фінансової компанії направити іншого свого представника в судове засідання та можливість суду встановити дійсні обставини справи з наданих матеріалів із врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про можливість проведення засідання при відсутності апелянта.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відкриваючи провадження у справі, місцевий суд керувався правилами виключної підсудності, що передбачено ст. 30 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності. (ст. 28 ЦПК)При цьому суд має враховувати право споживача на пред'явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. (ст. 28 ЦПК)

Правила статті 30 ЦПК про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз'яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також зазначено, що правила статті 114 ЦПК України про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо).

Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об'єктом якого є нерухоме майно тощо.

Як вбачається з позовної заяви, позивач ставить питання про припинення договору іпотеки нерухомого майна, а саме домоволодіння, що знаходиться зап адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Бородянка, вул. Вокзальна, буд. 31.

Тому в даному випадку застосовуються правила виключної підсудності, так як предметом спору є договір іпотеки нерухомого майна.

Доводи особи, що подає апеляційну скаргу колегія суддів відхиляє, оскільки спір пов'язаний з правом позивача на нерухоме майно, а тому правила загальної підсудності в даному випадку не можуть бути застосовані.

Оскільки, судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвала суду відповідає вимогам процесуального права, то підстав для її скасування немає.

Таким чином, колегія суддів вважає необхідним залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 - 375 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 20 грудня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: