ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1624/19 Справа № 191/2407/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року про зустрічне забезпечення позову у справі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зустрічне забезпечення позову, в якій просив вжити заходів зустрічного забезпечення та зобов'язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 1 513 124,00 грн. в десятиденний строк від дати постановлення судом ухвали про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову (а.с.11-15).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року заяву ОСОБА_2 про зустрічне забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору, стягнення коштів та стягнення моральної шкоди - задоволено частково. Застосовано зустрічне забезпечення, зобов'язавши ОСОБА_1, протягом десяти днів з дня постановлення даної ухвали внести на депозитний рахунок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в порядку зустрічного забезпечення позову грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. (а.с.45-47).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції (а.с.51-56).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про зустрічне забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів щодо факту понесення відповідачем збитків та їх розміру та не доведення розміру можливих (потенційних) збитків, однак врахував обставини передбачених п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, які є підставою для обов'язкового застосування судом заходів зустрічного забезпечення, а саме судом першої інстанції встановлено те, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області, на розгляді якого раніше перебувала вказана цивільна справа, від 21 березня 2016 року було забезпечено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_2; земельна ділянка площею 0,0810 га (кадастровий номер:НОМЕР_1), яка розташована за адресою: АДРЕСА_2; 1/2 частина нежитлових приміщень в нежитловій будівлі літ.А-3, на першому поверсі приміщення 28, 29, І, площею 43,6 кв.м., на третьому поверсі приміщення 41-57,ІІ, площею 827,9 кв.м., всього загальною площею 871,5 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_3, а також заборонено реєстрацію виникнення, переходу, припинення речових прав на вищевказане нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 184-187).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня 2016 року ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року про забезпечення позову було залишено без змін (матеріали апеляційної скарги № 191/2407/15-ц; провадження № 22-ц/4117/16, (а.с. 98).

17 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про зустрічне забезпечення позову, в якій просив вжити заходів зустрічного забезпечення та зобов'язати ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в сумі 1 513 124,00 грн. в десятиденний строк від дати постановлення судом ухвали про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Обґрунтовуючи клопотання про зустрічне забезпечення, ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_1 є громадянином ФРН та має зареєстроване місце проживання не на території України, а в м. Дюссельдорф, Німеччина. З моменту вжиття заходів забезпечення позову пройшло більше ніж два роки, а станом на дату звернення із цим клопотанням справу навіть не розпочато розгляд по суті, що свідчить про істотне та довготривале обмеження права мирного, законного володіння та розпорядження нерухомим майном відповідача ОСОБА_2, що призводить до виникнення у останнього реальних збитків - це упущена вигода, тобто втрата відповідачем тих доходів, які б ОСОБА_2 мав отримати у тому разі, коли б мав необмежене право розпорядження своїм нерухомим майном; це витрати на утримання майна, в тому числі об'єкту спільного з позивачем інвестування, які несе відповідач через неможливість його реалізації, а також витрати, які пов'язані із неможливістю виконання інших зобов'язань відповідача перед третіми особами через обмеження права власності на майно. Враховуючи викладене вважає, що існують законні підстави для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову. Через арешт, накладений судом за клопотанням позивача, та спір, що виник із позивачем по справі, з березня 2016 року по даний час ОСОБА_2 не може виконати зобов'язання по реалізації об'єкта нерухомого майна - будинку АДРЕСА_2 Тому ОСОБА_2 вимушений весь цей час для підтримання належного стану будинку, який є об'єктом спільних інвестицій, утримувати за власний рахунок, що відповідно до умов укладених угод до компенсації не передбачено. Так, щомісячно ОСОБА_2 несе витрати на утримання будинку для підтримання в придатному стані, такі як охорона, прибирання, догляд за подвір'ям, комунальні платежі тощо. Догляд за будинком у період з березня 2016 року (накладання арешту) по червень 2018 року складає - 65 324,00 грн., що є збитком відповідача, оскільки зараз через арешт майна реалізація його неможлива, отже відповідач несе тягар утримання за власні кошти. Згідно угоди, укладеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, саме ОСОБА_2 зобов'язаний виставити об'єкт інвестування - будинок із земельною ділянкою АДРЕСА_2 на продаж. На виконання цих домовленостей 18 березня 2016 року ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки з ОСОБА_4 Оскільки через накладений арешт будинку ОСОБА_2 в обумовлені строки так і не зміг зареєструвати право власності - він змушений був повернути ОСОБА_4 суму завдатку в подвійному розмірі - 6000 дол. СІЛА, що за курсом на лютий 2017 року орієнтовно складало 157 800,00 грн. Арешт в рамках забезпечення позову по даній справі також було накладено на належне відповідачу нежитлове нерухоме майно комерційного призначення, яке ОСОБА_2 планував здавати в оренду та отримувати додатковий дохід. Так, 10 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено попередній договір оренди 1/2 частини нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_3. Через те, що арешт нерухомого майна у даній справі накладався судом повторно, ОСОБА_2 не зміг надати орендарю підтвердження відсутності арештів та заборон на предмет оренди, тому відповідач змушений був виплатити на користь ОСОБА_5 суму штрафу в розмірі 120 000,00 грн. Окрім цього, виходячи з умов попереднього договору оренди, ОСОБА_2 мав би отримати дохід, якщо б основний договір був би укладений, так за період з квітня 2016 року по червень 2018 року дохід мав складати 1 170 000,00 грн., проте через накладений ухвалою суду арешт на нежитлові приміщення, ОСОБА_2 був позбавлений цього прибутку, що є утраченою вигодою. Сукупно за період з березня 2016 року по червень 2018 року сума збитків відповідача, які несе останній у зв'язку із арештом майна, щонайменше становить 1 513 124,00 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

За відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

У відповідності до ч. 4 ст.154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв'язку із забезпеченням позову (ч. 5 ст.154 ЦПК України).

Таким чином, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування ймовірних для відповідача збитків. Воно має на меті зберегти певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів за заявою позивача.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, а значиться зареєстрованим у м. Дюссельдорф Федеративної Республіки Німеччина, за адресою: АДРЕСА_4

Крім того, з листа державного виконавця Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гузєєва В.І. № 6310/25 від 05 липня 2018 року вбачається, що згідно довідки з реєстру речових прав, нерухоме майно та земельні ділянки, зареєстровані за ОСОБА_1 відсутні; згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС України транспортні засоби за ОСОБА_1 не зареєстровані.

Отже, ОСОБА_1 не має зареєстрованого в установленому законом порядку майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача ОСОБА_2, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Перелік випадків, у яких суд зобов'язаний застосувати зустрічне забезпечення визначений ч.3 ст. 154 ЦПК України та є вичерпним. Так, суд зобов'язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та за позивачем не зареєстровано цінного рухомого чи нерухомого майна, за рахунок якого можливо відшкодувати вірогідні збитки, які може понести відповідач у випадку відмови у задоволенні позову, а тому, приймаючи до уваги наявність обставин передбачених п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано зустрічне забезпечення позову.

Таким чином, питання застосування зустрічного забезпечення було розглянуто відповідно до вимог процесуального законодавства.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1- залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: