Справа № 715/2174/18
Провадження № 2/715/70/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

за участю:

представника позивача Герман ОСОБА_1 В.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона із відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 21 жовтня 2016 року. Від даного шлюбу у них є троє дітей, з яких донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітньою.

Посилалася на те, що рішенням Глибоцького районного суд Чернівецької області від 20 лютого 2018 року поділено між ними спільне майно, зокрема, будівельні матеріали, що використані на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що вони з чоловіком за час спільного проживання придбали нежитлову будівлю складу по АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,4768 га за цією ж адресою.

Зважаючи на викладене, просить суд поділити спільну сумісну власність подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення та виділити їй в натурі 1/2 частину комори 1-1 площею 270,65 кв.м. вартістю 186 825 грн. та приміщення 1-2 площею 11,90 кв. м. вартістю 8 214 грн., всього площею 282,55 кв.м. вартістю 195 039 грн., що на 4 107 грн. більше за ідеальну частку та 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2384 га вартістю 97 124 грн. кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої для іншої комерційної діяльності, а також зобов`язати відповідача влаштувати ворота до приміщення будівлі складу за власний рахунок та зобов`язати кожного із сторін влаштувати цегляну перегородку для відокремлення приміщень складу та перегородку земельної ділянки згідно з варіанту розподілу за власні кошти.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до ст.ст. 57,61 СУ України та ст. 52 ЦК України, інший із подружжя має право тільки на частину отриманих доходів від цієї діяльності. При цьому також посилався на те, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками є саме товариство, а подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засносновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Крім того, вказував на те, що приміщення складу було куплене його матір`ю ОСОБА_6 за власні кошти та за рахунок майнової частки (паю), яка належала їй, як члену колгоспу в колишньому колгоспі ім. О. Кобилянської, однак, виходячи із того, що остання мала намір виїхати за кордон, договір купівлі продажу приміщення складу та земельної ділянки під ним було оформлено на його ім`я.

Також посилався на те, що в період часу з 2007 по 2008 роки спірне приміщення та земельна ділянка використовувала його мати для здійснення підприємницької діяльності, як фізична особа підприємець за видом діяльності «Млинарство». А в подальшому ОСОБА_6 припинила підприємницьку діяльність, а підприємницьку діяльність з 2008 по 2009 роки здійснював він за цим же видом діяльності та був зареєстрований як фізична особа підприємець.

В судове засідання позивачка не з`явилися.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.1993 року по 01.11.2016 року.

20 липня 2007 року відповідач ОСОБА_2 набув право власності на будівлю складу по вул. Кобилянської, 27 а АДРЕСА_2 Глибоцького району Чернівецької області на підставі свідоцтва про право власності САВ/379943 від 09.07.2007 року, виданого виконавчим комітетом Димківської сільської ради, на підставі рішення № 30 від 20.06.2007 року.

05 травня 2008 року між Глибоцькою районною державною адміністрацією Чернівецької області та ОСОБА_2 , укладено договір купівлі продажу земельної ділянки площею 0,4768 га в межах згідно планом, кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення якої землі житлової та громадської забудови (земля несільськогосподарського призначення) по АДРЕСА_3 . Кобилянської 27а в с. Димка Глибоцького району Чернівецької області.

На час укладення вказаного договору відповідач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою підприємцем в період з 02.11.2007 року по 09.01.2009 року.

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

У пункті 23 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Пункт 24 зазначеної Постанови передбачає, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте за час зареєстрованого шлюбу, за умови, що воно було придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне майно було придбано ОСОБА_2 за час перебування в шлюбі з ОСОБА_4 , та не було належними та допустимими доказами доведено, що воно було придбане не за рахунок належних подружжю коштів. Тому, суд приходить до висновку, що нежитлове приміщення, (будівлю складу) та земельна ділянка по АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на вказане, суд відхиляє доводи відповідача про те, що спірне майно, придбане ним як фізичною особою підприємцем поділу не підлягає.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з ч.2 ст.372 ЦК України У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно висновку №672 СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» від 07 вересня 2017 року, визначений наступний можливий порядок розподілу спільного майна подружжя, а саме: розподіл нежитлового приміщення складу в частках по 1/2, кожному з співвласників по 1/2 частки нежитлового приміщення складу повинно належати 276,60 кв.м., що в грошовому виразі складає 190932,00 грн. Першому співвласнику надати частину комори 1-1 площею 270,65 кв.м. вартістю 186825 грн. та приміщення 1-2 площею 11,90 кв.м. вартістю 8214 грн. Реальна частка першого співвласника 1/2 частки складає 195038 грн. що на 4107 грн. більше за ідеальну частку. Другому співвласнику надати частину комори 1-1-1 площею 270,65 кв.м. вартістю 186825 грн. Реальна частка другого співвласника 1/2 частки складає 186825 грн., що на 4107 грн. менше за ідеальну частку. Розподіл земельної ділянки площею 0,4768 га., шляхом рівного розподілу між співвласниками в розмірі по 0,2384 га.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Враховуючи вище наведений висновок експерта, докази які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, про можливість поділу спільного сумісного майна між сторонами по справі та припинення їх частки в ньому.

Вирішуючи даний спір, суд відхиляє доводи відповідача про те, що приміщення складу було куплене його матір`ю, оскільки дані обставини нічим не підтверджені, а право власності на вказаний об`єкт зареєстровано саме за відповідачем.

Згідно п.8 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливим скасувати заходи забезпечення позову, а саме: заборону відчуження нежитлового приміщення, будівлю складу літ. «А» площею 553, 20 кв.м. розташоване в АДРЕСА_2 та заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,4768 га в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_4 , цільове призначення землі житлової та громадської забудови.

Вирішуючи даний спір суд вважає, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача влаштувати ворота до приміщення будівлі складу за власний рахунок та зобов`язати кожного із сторін влаштувати цегляну перегородку для відокремлення приміщень складу та перегородку земельної ділянки згідно з варіанту розподілу за власні кошти на даний час є передчасним та безпідставним, а тому у задоволенні даних вимог слід відмовити, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4-13, 19, 76-81, 89, 206, 259, 263-265 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати нежитлове приміщення, (будівлю складу) та земельну ділянку по АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя та припинити право спільної сумісної власності на вказане майно.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 15.02.2011 року, що проживає в АДРЕСА_2 право власності на 1/2 частку нежитлове приміщення, (будівлю складу) по АДРЕСА_2 та виділити їй 1/2 частку комори 1-1 площею 270,65 кв.м. вартістю 186 825 грн. та приміщення 1-2 площею 11,90 кв.м. вартістю 8 241 грн., всього площею 282,55 кв.м. вартістю 195039 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 15.02.2011 року на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає в АДРЕСА_2 різницю в частці спільного майна подружжя 4 107 грн.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 15.02.2011 року, що проживає в АДРЕСА_2 право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,2384 га вартістю 97124 грн., кадастровий номер НОМЕР_1 , цільове призначення для іншої комерційної діяльності по АДРЕСА_4 27 а АДРЕСА_5 с. Димка Глибоцького району Чернівецької області та виділити їй як другому співвласнику, згідно висновку № 672 від 07.09.2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Скасувати заборону відчуження нежитлового приміщення, будівлю складу літ. «А» площею 553, 20 кв.м. розташоване в АДРЕСА_4 області зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 19494031 від 20.07.2007 року на ім`я ОСОБА_2 , накладену згідно ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2019 року.

Скасувати заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,4768 га в межах згідно з планом, кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_4 , цільове призначення землі житлової та громадської забудови (несільськогосподарського призначення) на якій розміщена будівля складу літ. «А»., зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 65 від 03.10.2008р., накладену згідно ухвали Глибоцького районного суду Чернівецької області від 05 березня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: