Справа № 755/1039/19
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

при секретарі Коваленко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 755/1039/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Гевел Олени Олегівни, заінтересована особа ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою у якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Гевел О.О., скасувати повідомлення головного державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.07.2018 року та зобов'язати головного державного виконавця Гевел О.О. відкрити виконавче провадження.

Вимоги скарги мотивовано тим, що до відділу ДВС подано заяву від 26.06.2018 року з виконавчим листом від 11.05.2018 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 755/5901/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 8 000 грн. та судового збору у розмірі 640,00 грн.

Заявник вказує, що 16.01.2019 року ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.07.2018 року прийнято рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання у зв'язку з відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника.

Вважає, що державний виконавець повернула виконавчий лист без прийняття до виконання нехтуючи своїми обов'язками, оскільки жодних законних підстав за відсутності інформації про дату народження боржника для цього не було.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року скаргу було прийнято до провадження суду та залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 (а.с. 21-22).

В судове засідання скаржник не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено.

Державний виконавець в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на скаргу та копію матеріалів виконавчого провадження витребувану судом не надала.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 11.05.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 755/5901/17 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 8 000 грн. та судового збору у розмірі 640 грн. (а.с. 14-14 зв.).

Вказаний виконавчий лист разом із заявою стягувача про примусове виконання рішення суду 26.06.2018 року було подано на примусове виконання до Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві (а.с. 12, 13).

10 липня 2018 року державним виконавцем Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Гевел О.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 17).

Відповідно до положень п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Згідно вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред'явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти. У разі пред'явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання та зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження скаржник вказує на нехтування державним виконавцем своїми обов'язками, не дивлячись на те, що виконавчий лист містить рік народження боржника.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З огляду на зазначене, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14, Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 461/3584/16-ц, від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-42/11 та від 26.12.2018 року у справі № 749/1181/16-ц.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права», суд дійшов висновку, що стягувач не може бути незаконно позбавлений закріпленого у Конституції України права на виконання рішення суду.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З урахуванням викладеного зазначені доводи скаржника суд приймає до уваги та вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

В частині зобов'язання державного виконавця відкрити виконавче провадження вимоги скарги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. За повідомленням заявника будь якої кореспонденції з відділу державної виконавчої служби станом на 22.01.2019 року він не отримував, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 16.01.2019 року оригінал виконавчого листа там не знаходився.

Як роз'яснено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", а також у пункті 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Отже, з урахуванням викладеного порушене право заявника підлягає поновленню шляхом зобов'язання державного виконавця повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 року про примусове виконання рішення суду.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14, пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст. ст. 353, 447, 450, 451 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві Гевел Олени Олегівни, заінтересована особа ОСОБА_3, про визнання дій неправомірними, скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел Олени Олегівни з приводу винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання від 10 липня 2018 року.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10 липня 2018 року винесене головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гевел Оленою Олегівною про повернення виконавчого листа № 755/5901/17 виданого 11.05.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва.

Зобов'язати державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2018 року про примусове виконання виконавчого листа № 755/5901/17 виданого 11.05.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми 8000 грн. та судового збору у розмірі 640 грн.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М.Виниченко