Справа № 420/706/18
Провадження № 22-ц/810/255/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року, лютого місяця, 27-го дня, Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 липня 2018 року у цивільній справі (№ 420/706/18 суддя І інстанції Стеценко О.С.) за позовом Акціонерного товариства банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Новопсковського районного суду Луганської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.11.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2018 року має заборгованість 37309, 68 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 37309,68 грн. за кредитним договором № б/н від 18.11.2010 року, яка складається з наступного: 2345,25 грн. заборгованість за кредитом; 32511,59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 200 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1769.13 грн. штраф (процентна складова); вирішити питання по судовим витратам.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 24 липня 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.11.2010 року у розмірі 34 856, 84 грн., з яких: 2345,25 грн. заборгованість за кредитом, 32511,59 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В задоволенні решти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

ОСОБА_1 не погодилась з таким рішенням суду першої інстанції та надала на нього апеляційну скаргу, у якій посилаючись на припущені судом порушення норм матеріального та процесуального права - просила скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 липня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, судова колегія приходить до наступних висновків.

Так, статтею ст. 367 ЦПК України є передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Статтями 263, 264 ЦПК України є визначеним про те, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12,81 ЦПК України є визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є кредитна заборгованість в розмірі 37 309,68 грн., яка складається з заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом. Суд встановив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.11.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договору, щодо своєчасної сплати сум кредиту. Згідно наведеного у позові розрахунку штрафні санкції позивачем нараховані станом на 28.02.2018 року фактично після 14.04.2014 дати, коли згідно з Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» банківським установам заборонено нараховування таких санкцій. Суд зазначив, що позивачем не зазначено яку частку у 200,00 грн. складає пеня, а яку комісія, тому суд позбавлений можливості визначити розмір комісії окремої від пені, та перевірити правильність їх нарахування. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті пені та комісією у розмірі 200,00 грн. та штрафів за неналежне виконання зобовязань в розмірі 500 грн. і 1752, 81 грн., а всього 2452, 84 грн. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.11.2010 у сумі 34856,84 грн., яка складається із 2345,25 грн. заборгованість за кредитом, 32511, 59 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Колегія суддів не може погодитись із усіма такими висновками суду першої інстанції, зокрема не погоджується щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по процентам за користування кредитом, адже відповідно до приписів частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Визначення понять «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» містить стаття 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така позиція викладена в Постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

З огляду на положення ст.ст.256-258, 260, 261, 264, 266, 267 ЦК України, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з пропуском строку позовної давності в частині стягнення заборгованості (основної суми боргу) за кредитом, заборгованості з комісії за користування кредитом, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова).

Так, з відбитку штампу на позові вбачається що позов надійшов до суду лише 22.05.2018 року (а.с. 4), а остання сплата грошових коштів відповідачем мала місце 13 червня 2014 року. Твердження представників позивача у письмовому відзиві про надходження позову у лютому 2017 року (а.с. 91 ) є хибним та суперечить фактичним обставинам справи. Так само помилковим є і твердження представників позивача про те, що остання сплата грошових коштів відповідачем мала місце 31 жовтня 2014 року у сумі 45.09 грн., між тим як встановлено у судовому засіданні остання сплата грошових коштів відповідачкою мала місце 13 червня 2014 року, а 31 жовтня 2014 року мало місце внутрішні банківські операції за її рахунком не ініційовані нею. Щодо стягнення відсотків, то з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню в сумі 1774 грн. 33 коп, які обраховується відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості (а.с. 8) із врахуванням строку позовної давності. Адже несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При цьому порядок погашення відповідачем кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором банк не надав. Враховуючи наведене, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню відсотки у межах позовної давності. У іншій частині заявлених вимог слід відмовити через пропуск строку на звернення до суду. Крім того, колегія суддів враховує тут і те, що позивачем не було надано своєчасно суду першої інстанції усі належні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, так зокрема відомості щодо дії договору, строку дії картки та подібні були надані вже лише до суду апеляційної інстанції, а на момент розгляду справи судом першої інстанції були відсутні належні та достатні докази того, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, довідку про умови кредитування, був ознайомлений та надав свою згоду саме із тими конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку» та «Правилами користування платіжною карткою» на які посилається позивач як докази умов кредитного договору. Сам по собі рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними «Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», на які посилається позивач як на умови кредитного договору та наявність домовленості про розмір відсотків процентної ставки, умови її зміни, позивачем не доведено правомірності встановлення проценту за користування кредитом та правомірність зміни його розміру. Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був справді ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов'язків під час дії договору. Визначення понять «строк виконання зобов'язання» і «термін виконання зобов'язання» містить стаття 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов'язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов'язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов'язання. У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така позиція викладена в Постанові ОСОБА_2 Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ст. 121 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем під час подання позову сплачено з ціною позову 37 309, 68 грн. - 1762 грн. (а.с.3), за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі 2469, 36 грн. (а.с.74-75), позов задоволено на 1 774,33 грн. - 4,75 %, то до стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить: 83, 7 грн., та 117, 3 грн. в дохід держави (за подання апеляційної скарги) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскаржуване рішення суду підлягає зміні, скасуванні його у частині визначення розміру стягнення суми заборгованості, та ухваленні в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382 - 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 24 липня 2018 року змінити, скасувавши його у частині визначення розміру стягнення суми заборгованості та розміру судових витрат за кредитним договором, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, р/р 3111, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.07.2013 року в розмірі 1 774 грн. 33 коп. У іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на відшкодування судових витрат 83 грн.70 коп., та 117 грн. 30 коп. в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий

Судді