ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» червня 2019 року

м. Харків

справа № 639/6056/18-ц

провадження № 22ц/818/3175/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Маміної О.В.,

за участю секретаря- Ігнатової Т.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 .

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2019 року у складі судді Труханович В.В.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років.

Позовна заява мотивована тим, що з 10 травня 2014 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають та зареєстровані з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначила, що шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинилися два роки тому, і з того часу вони ведуть окремі господарства, кожен має свій бюджет.

Вказала, що шлюб розпався з вини відповідача. Впродовж тривалого часу він живе своїм життям, його не цікавить родина, діти, вихованням яких він не займається, не бажає допомагати їй у веденні домашнього господарства, поклавши на неї всі обов`язки по утриманню родини.

Зазначила, що вважає за необхідне розірвати з відповідачем шлюб, оскільки примирення та відновлення їхніх стосунків вже не можливе.

Вказала, що поділ спільного майна відбудеться у добровільному порядку. Діти після розлучення залишаться на вихованні з нею. Однак, щодо утримання дітей та надання їм необхідної матеріальної допомоги вирішити питання без звернення до суду не вдалося.

Зазначила, що відповідач молода, здорова, працездатна людина, яка в змозі надавати матеріальну допомогу своїм дітям та, будучи детективом в секторі кримінальної поліції Київського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, має стабільний заробіток, який згідно поданої ним декларації про доходи складає 108 744, 00 грн. на рік.

Вказала, що їй важко самостійно утримувати дітей та створювати для них гідний рівень життя без допомоги відповідача, а тому вона потребує від батька дітей сплати аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.

Також зазначила, що у зв`язку з народженням дитини вона перебуває у відпустці до досягнення нею трьох років, тому має право на утримання.

Просила розірвати шлюб, зареєстрований 10 травня 2014 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції між нею та ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серпня 2006 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дружини у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до досягнення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років; стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 704, 80 грн., а також 800, 00 грн. за надання правової допомоги.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою, в якій просила не стягувати з ОСОБА_3 аліменти на її утримання та утримання дітей, оскільки свої обов`язки по її утриманню та утриманню дітей він виконує.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково; розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 10 травня 2014 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 160; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704, 80 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дітей та дружини і постановити нове судове рішення про залишення позовних вимог без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що звертаючись із заявою, в якій вона просила не стягувати з чоловіка аліменти на утримання дітей та дружини, вона не мала наміру відмовлятися від позову, а лише просила не розглядати зазначені вимоги, адже це суперечило її інтересам та інтересам дітей; що по суті вона просила залишити позовні вимоги про стягнення аліментів без розгляду, а тому суд повинен був постановити відповідну ухвалу про залишення без розгляду частини позовних вимог, а не відмовляти в задоволенні вимог; що таку заяву вона подала під психологічним тиском відповідача, який зобов`язався утримувати її та дітей в добровільному порядку, та вона не впевнена, що чоловік добровільно утримуватиме дітей до досягнення ними повноліття; що для неї важливо мати можливість звернутися до суду в будь-який момент для захисту інтересів дітей.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки із змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років - це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Проте, з таким висновком суду в оскаржуваній частині погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною трьох років.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

12 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про надання подружжю строку для примирення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено; зупинено провадження у справі та надано подружжю строк для примирення терміном чотири місяці; справу призначено до судового розгляду на 22 березня 2019 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 березня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 23 квітня 2019 року.

23 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою, вхідний № 11198, про залишення позовної заяви в частині стягнення аліментів на її утримання та утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_9 без розгляду, у зв`язку з тим, що відповідач обов`язки матеріального характеру виконує у добровільному порядку.

Проте, судом відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову в цій частині.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін. Зокрема, пунктами 1-2 частини 2 вказаної статті передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 257 ЦПК України передбачені підстави залишення позову без розгляду. Зокрема, пунктом 5 частини 1 зазначеної статті передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що звертаючись до суду із такою заявою, вона не мала наміру відмовлятися від позову, а лише просила не розглядати зазначені вимоги.

Такі доводи ОСОБА_1 заслуговують на увагу та узгоджуються з матеріалами справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що дійсно ОСОБА_1 , складаючи цю заяву, просила суд залишити її позов в цій частині без розгляду, оскільки таке судове рішення є гарантією її звернення до суду в разі, якщо відповідач не буде надавати матеріальної допомоги їй та їхнім дітям.

Ухвалюючи рішення в цій частині, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що із змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона відмовляється від позовних вимог.

Проте, такої відмови зміст заяви не містить.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд не надав належної юридичної оцінки заяві ОСОБА_1 та в порушення вимог чинного законодавства відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на її утримання та утримання дітей.

У зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині скасуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги в іншій частині рішення суду не переглядалося.

Керуючись ст. ст. 257, 258-261, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду від 23 квітня 2019 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на її утримання та утримання дітей в частині позовних вимог про стягнення аліментів на її утримання та утримання дітей залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.