ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 березня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8160/18

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/388/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Скрипки А.А., Євстафіїва О.К.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2019 року, ухвалене в складі судді Требух Н.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

дата складання повного тексту: 03 січня 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного Управління ПФУ в Чернігівській обл., Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути 34175 грн. 98 коп. на відшкодування матеріальної шкоди за рахунок державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів ДКС України з єдиного казначейського рахунку України та 6835 грн. 20 коп. на відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету, шляхом безспірного списання коштів ДКС України з єдиного казначейського рахунку України.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суд від 02 квітня 2018 року у справі №825/450/18 зобовязано ГУ ПФУ в Чернігівській обл. провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01 січня 2016 року. Рішення суду набрало законної сили 03 травня 2018 року. Державним виконавцем відкрито виконавче провадження №56483592 від 29 травня 2018 року з виконання вищезазначеного рішення суду. Листом від 12 липня 2018 року Головне УПФУ в Чернігівській обл. повідомило виконавчу службу, що ОСОБА_2 здійснено перерахунок пенсії, яка за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року склала 24175 грн. 98 коп., але виплачена буде після надходження коштів з Державного бюджету України. Накласти арешт на рахунки боржника або ж списати заборгованість в безспірному порядку державний виконавець не може, оскільки рішення суду носить зобовязальний характер для боржника. Застосовані виконавчою службою до боржника фінансові санкції результатів не дають з причин відсутності вини боржника. Позивач вважає, що невиплата Головним УПФУ в Чернігівській області недотриманої ним пенсії на виконання рішення суду є завданою органом державної влади матеріальної шкодою. Обґрунтовуючи моральну шкоду, завдану невиконанням рішення суду, позивач послався на практику Європейського Суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та вважає суму 6835 грн. 20 коп. цілком прийнятною для її відшкодування, оскільки справедлива сатисфакція ЄСПЛ складає 2000 євро (приблизна середня заробітна плата в країнах Європейського Союзу), а дана сума це лише 20% від завданої матеріальної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 03 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суми недоплаченої позивачу пенсії, яка нарахована на виконання рішення суду, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України і право позивача на виплату пенсії у встановленому законом розмірі відновлено судовим рішенням, яке перебуває на виконанні в органі державної виконавчої служби, а тому підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача нарахованої на виконання рішення суду пенсії в сумі 34175 грн. 98 коп. суд не вбачає. Також суд не знайшов підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача суми моральної шкоди, оскільки відсутні докази завдання відповідачами саме матеріальної шкоди позивачу, так як нараховані, але невиплачені на користь позивача суми пенсії за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні ст.22 ЦК України, а є сумами нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови суду.

Не погоджуючись з даним рішенням представником ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, в якій адвокат просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при ухваленні рішення було порушено норми матеріального права. Зокрема, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, що невиплачена пенсія не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, оскільки згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст.1 Протоколу 1 (право власності). ЄСПЛ інтерпретує поняття майна дуже широко, та зараховує до нього рухоме і нерухоме майно, а також майнові і немайнові інтереси, зокрема і пенсію. Вказує, що зменшення або припинення виплати пенсії є втручанням у право особи, що неодноразово зазначалось в рішеннях ЄСПЛ.

ОСОБА_3, аналізуючи справу Суханова та Ільченко проти України, прийшов до висновку, що пенсія є власністю громадян і підпадає під ст.22 ЦК України, а тому невиплата є збитками в розумінні даної норми.

Крім того ОСОБА_3 вказує, що не погоджується з висновком суду про те, що механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2014 року №440. Зазначає, що в абз.7 п.2 даної постанови визначено, що рішення виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрало законної сили, боржниками за якими є визначені ч.1 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» субєкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року, рішення по якому виникла заборгованість ухвалене 02 квітня 2018 року, а тому посилання на дану постанову є невірним.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що аналогічна правова позиція стосовно тривалої невиплати пенсії, як завдання матеріальної шкоди, вже висвітлювалась Чернігівським апеляційним судом у справі №750/1591/18 та встановлена, що заборгованість по пенсії є збитками і матеріальною шкодою.

У наданий судом строк заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що порушені права позивача відновлено рішенням суду про зобовязання нарахувати та виплатити позивачу пенсію, яке знаходиться на виконанні, а тому стягнення заявленої суми у цьому спорі є подвійною відповідальністю за одне і те ж зобовязання, що відповідно до положень Конституції України є недопустимим. Також погоджується з висновком суду першої інстанції, про відсутність доказів завдання відповідачами матеріальної шкоди позивачу, так як нараховані, але не виплачені на користь позивача суми пенсії за своєю правовою природою не є шкодою в розумінні ст.22 ЦК України, а є сумами нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті позивачу в порядку виконання постанови суду.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 у справі №825/450/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_2 задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного УПФУ в Чернігівській області щодо не здійснення перерахунку ОСОБА_2 пенсії з 01 січня 2016 року, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VIII від 23 грудня 2015 року, ст.ст.51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11 листопада 2015 року на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській обл. про грошове забезпечення для перерахунку пенсії №101/01728, № від 06 травня 2017 року; зобов'язано Головне УПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2016 року як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900-VIII від 23 грудня 2015 року, ст.ст.51, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11 листопада 2015 року на підставі наданої довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Чернігівській обл. про грошове забезпечення для перерахунку пенсії №101/01728, № від 06 травня 2017 року (а.с.9-11).

Постановою про відкриття виконавчого провадження 29 травня 2018 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №825/4508/18, виданого 05 травня 2018 року Чернігівським окружним адміністративним судом на підставі вищезазначеного рішення (а.с.13), про що повідомлено боржника і стягувача (а.с.12).

Головним УПФУ в Чернігівській обл. після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження надано інформацію, що на виконання рішення суду боржником здійснено перерахунок пенсії стягувачу, сума пенсії, нарахована за період з січня 2016 по грудень 2017 року в розмірі 34175 грн. 98 коп. Та повідомлено, що Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2018 року прийнято постанову «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» №103, якою з 24 лютого 2018 року врегульовано порядок виплати пенсій, перерахованих відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Вказано, що здійснити виплату донарахованої суми пенсії з січня 2016 року по грудень 2017 року є неможливим зважаючи, передусім, на відсутність коштів для виплати вказаної суми та наведені вище зміни в правовому регулюванні спірних правовідносин (а.с.14-15).

На час звернення ОСОБА_2 до суду з позовом сума нарахованої виплати становить 34175 грн. 98 коп., що підтверджується відповідним розрахунком Пенсійного фонду (а.с.17)

Відповідно до Перегляду виплат за пенсійною справою ОСОБА_2 виплата в сумі 34175 грн. 98 коп. відкладена згідно постанови КМУ №103 від 21 лютого 2018 року та розбита по місяцях, починаючи з 01 січня 2019 року по 01 червня 2021 року (а.с.32 зв.).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які б особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 визначено затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Згідно п.3 даного порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів або з боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами казначейської служби у порядку черговості надходження таких документів з попереднім інформуванням Міністерства фінансів України у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» на законодавчому рівні врегульовано порядок виплати пенсій, перерахованих відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 15 листопада 2015 року № 988.

Згідно ст.107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийшов до не вірного висновку, що невиплачена пенсія не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України не заслуговують на увагу, оскільки в розумінні даної статті збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), або доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тобто, питання збитків, які поніс ОСОБА_2 не отримавши пенсію у визначеному законом розмірі, було вирішене саме рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року, і стягнення нарахованої пенсійним фондом на відновлення порушеного права позивача 34175 грн. 98 коп. в даній справі буде подвійною відповідальністю (висновок Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №496/4464/16-ц).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правовідносини, які виникли між сторонами з приводу виконання судового рішення, урегульовані Закону України «Про виконавче провадження», а тому несплачена позивачеві сума донарахованої пенсії, яка підлягає стягненню на його користь за рішенням суду, не може вважатися майновою шкодою чи збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а є сумою нарахованої пенсії, яка підлягає виплаті в порядку виконання постанови, винесеної за правилами адміністративного судочинства.

Посилання ОСОБА_2, що згідно з практикою Європейського Суду з Прав Людини, пенсія підпадає під захист ст.1 Протоколу 1 (право власності), що зменшення або припинення виплати пенсії є втручанням у право особи, що неодноразово зазначалось в рішеннях ЄСПЛ, а також у справах Суханова та Ільченко проти України, заслуговують на увагу, проте не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в даній справі, оскільки права ОСОБА_2 вже відновлені судовим рішенням в адміністративній справі.

Доводи апеляційної скарги, що аналогічна правова позиція стосовно тривалої невиплати пенсії, як завдання матеріальної шкоди, вже висвітлювалась Чернігівським апеляційним судом у справі №750/1591/18 та встановлена, що заборгованість по пенсії є збитками і матеріальною шкодою, ґрунтуються на невірному розумінні позивачем норм права, адже зазначена справа розглядалась у звязку з тривалим невиконанням рішення суду про стягнення пенсії у визначеному законом розмірі, зокрема з 2011 року, та в даній справі позивач не заявляв вимоги про стягнення збитків в розумінні ст.22 ЦК України. Більш того, у пілотному рішенні ЄСПЛ, на яке послався Європейський суд при розгляді вказаної справи, звертається увага на відсутність на національному рівні ефективного засобу юридичного захисту у звязку з тривалим невиконанням рішень судів. Встановлено, що пенсійний фонд провів перерахунок пенсії відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», оскільки саме нею врегульовано на законодавчому рівні порядок виплати перерахованих пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Крім того, відповідно до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Інші доводи апелянта зводяться до цитування правових норм матеріального та процесуального права, практики ЄСПЛ, та його субєктивного, невірного тлумачення даних норм.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відшкодуванні моральної шкоди. В пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Однак, позивач не вказав чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в чому вони виражаються чи полягають, а також не зазначив інших обставин, що мають значення для вирішення питання відшкодування моральної шкоди. Позивач лише зіслався на норми ст.23 ЦК України та процитував витяг з практики ЄСПЛ щодо природного права людини на одержання компенсації за страждання і переживання, спричиненні посяганнями на належні їй особисті немайнові блага.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «ОСОБА_6 проти України», зокрема зазначив, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов'язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу, та зіславшись на рішення у справі Бурдова (N 2), вказав, що призначене відшкодування має бути виплачено без зволікань і, як правило, не пізніше шести місяців від дати, на яку рішення про його призначення набирає законної сили (див. там само, п. 198). Звернувся позивач до суду з даним позовом 06 серпня 2018 року, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, яким ГУ ПФУ в Чернігівській області зобовязано здійснити перерахунок пенсії позивачу, набуло чинності 03 травня 2018 року, в звязку з чим суд доходить висновку про відсутність у даному випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, практику Європейського суду з прав людини.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 липня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: