П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 червня 2019 року місто Київ

справа № 761/10726/18

провадження № 22-ц/824/6169/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Волошина В.О. від 22 січня 2019 року у справі за позовом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, процентів за їх користуванням та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - НАЦКОМФІНПОСЛУГ) звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 30 грудня 2003 року ОСОБА_1 працювала у Державній комісії з регулювання ринків фінансових послуг України. 31 жовтня 2012 року відповідача звільнено у зв`язку з ліквідацією Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України та на виконання вимог статі 44 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) їй виплачено вихідну допомогу в розмірі 10 168 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2017 року, яка набрала законної сили, звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним та поновлено її на посаді.

Посилаючись на те, що підстава, на якій ОСОБА_1 набула 10 168 грн., відпала, зазначені кошти відповідач отримала без достатньої правової підстави, НАЦКОМФІНПОСЛУГ просила суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 10 168 грн., три проценти річних за користування коштами в розмірі 7 946 грн. 73 коп., інфляційні втрати в розмірі 13 774 грн. 59 коп. та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року у задоволенні позову НАЦКОМФІНПОСЛУГ відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі НАЦКОМФІНПОСЛУГ, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник

зазначає, що стаття 1215 ЦК України до спірних правовідносин не підлягає застосуванню, оскільки на час звільнення, відповідач займала посаду заступника директора департаменту юридичного забезпечення і мала застерегти керівництво про незаконність свого звільнення, а тому діяла недобросовісно візуючи наказ про своє звільнення, крім того, відносно ОСОБА_1 розпочато кримінальне провадження за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 2 статі 367 КК України та частиною 2 статі 191 КК України, що також свідчить про її недобросовісність.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з підстав її необґрунтованості.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що наказом Голови Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 30 грудня 2003 року № 252-к ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника начальника юридичного управління - начальника нормативно-експертного відділу.

Наказом від 30 вересня 2010 року № 598-к у зв`язку із введенням в дію нового штатного розпису відповідача переведено на посаду заступника директора департаменту юридичного забезпечення.

Указом Президента України від 23 листопада 2011 року № 1069/2011 прийнято рішення про ліквідацію Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України.

Наказом від 31 жовтня 2012 року № 505-к ОСОБА_1 звільнена з посади заступника директора департаменту юридичного забезпечення 1 листопада 2012 року у зв`язку з ліквідацією підприємства відповідно до пункту 1 статі 40 КЗпП України.

На виконання наказу про звільнення на підставі статі 44 КЗпП України Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України виплачено відповідачу вихідну допомогу при звільненні в розмірі 10 168 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, визнано протиправним і скасовано наказ Голови комісії з ліквідації Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України Цая В.М. від 31 жовтня 2012 року №505-к "Про звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 статі 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з ліквідацією Держфінпослуг". Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг поновити з 2 листопада 2012 року ОСОБА_1 , яку було звільнено з посади заступника директора юридичного департаменту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, на рівнозначній посаді у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 2 листопада 2012 року по 18 травня 2017 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову НАЦКОМФІНПОСЛУГ, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які просить повернути позивач як безпідставно отримані, набуті відповідачем законно, а тому відсутні підстави для їх повернення.

Такий висновок суду є правильний.

Відповідно до пункту 1 статі 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або

перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з вимогами статі 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статі 36 та пунктах 1, 2, 6 статі 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Позивач вважав, що оскільки постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2017 року звільнення ОСОБА_1 визнано незаконним і її поновлено на роботі, то правова підстава для виплати їй вихідної допомоги при звільненні в розмірі 10 168 грн. відпала, враховуючи, що зазначені кошти вже виплачені відповідачу, крім того відповідач отримала їх недобросовісно, вони підлягають поверненню саме на підставі статі 1212 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статі 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 14-445цс18 від 16 січня 2019 року дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Доказів про набуття ОСОБА_1 . 10 168 грн. у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини сторони не посилаються.

Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 статі 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанцій правильно дійшов висновку, що виплата вихідної допомоги була проведена позивачем добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку, а недобросовісність з боку відповідача відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач займала посаду заступника директора департаменту юридичного забезпечення і мала застерегти керівництво про незаконність свого звільнення, а тому діяла недобросовісно візуючи наказ про своє звільнення є безпідставними та повністю спростовуються з огляду на вищевикладене.

Наявність кримінального провадження, яке відкрите відносно ОСОБА_1 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною 2 статі 367 КК України та частиною 2 статі 191 КК України, не є доказом у даній справі, що свідчить про недобросовісність відповідача у спірних правовідносинах.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 червня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова