Постанова

Іменем України

28 лютого 2019 року

м. Київ

справа № 454/1988/16-ц

провадження № 61-1007св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4, відповідач - Держава Україна в особі Державної казначейської служби,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2018 року у складі судді Струс Т. В. та постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою судді Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2013 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2013 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2013 року залишено без задоволення.

Позивач вважає дану ухвалу незаконною, а дії судді щодо порушення терміну розгляду його апеляційної скарги протиправними.

На підставі вищевказаного ОСОБА_4 просив суд стягнути з Держави Україна в особі ДКСУ на його користь 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті незаконних дій посадових осіб Львівського апеляційного адміністративного суду, що спричинило приниження честі, гідності та ділової репутації.

Заочним рішенням Сокальського районного суду Львівської області

від 14 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2018 року заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, в чому полягає ця шкода та з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду його позбавлено права доступу до правосуддя та порушені його права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суди встановили, що ухвалою судді Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2013 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2013 року.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2013 року залишено без задоволення.

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Звертаючись до суду з позовом та посилаючись, зокрема, на норми статті 1176 ЦК України, ОСОБА_4 просив стягнути з Держави Україна в особі ДКСУ на його користь 1 000 000 грн моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду його позбавлено права доступу до правосуддя та порушені його права, гарантовані статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред'являються їм у зв'язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Встановивши, що застосування положення частини шостої статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність, зокрема, суду, які не пов'язані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акта органом судової влади, та врахувавши, що відсутній обвинувальний вирок чи інше відповідне рішення суду, на підставі яких встановлено незаконність дій судді при розгляді справи, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність рішень не впливають, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Сокальського районного суду Львівської області

від 14 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. М. Сімоненко