Дата документу 28.05.2019 Справа № 334/6901/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6901/16 Головуючий у 1 інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/807/938/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.10.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір № 14/2007/840/0370 ЮМК, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 300,00 доларів США, строком до 20 жовтня 2010 року.

Пунктом 1.3.1. договору встановлено, що відсотки за користування кредитом розраховуються на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,4% річних. Відповідно до п.п. 4.1.1 договору позичальник зобов`язується сплачувати кредит і відсотки в порядку згідно Графіку, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 року.

Для забезпечення повернення позичальником кредитних коштів на користь банку між ОСОБА_1 та банком було укладено договір поруки №14/2007/840/0370/ЮМК від 24 жовтня 2007 року.

Станом на 19.05.2016 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 31 196,68 доларів США (в еквіваленті 787 942,01 грн.), яка складається з: заборгованості за кредитом 10 345,21 дол. США (в еквіваленті - 261291,44 грн.), заборгованості по сплаті відсотків 10 155,64 дол. США (в еквіваленті - 256503,43 грн.), пені за прострочення сплати кредиту - 9680,72 дол. США (в еквіваленті - 244508,26 грн.).

На підставі зазначеного просила стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №14/207/840/0370 ЮМК від 24 жовтня 2007 року в розмірі 31 196,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19 травня 2016 року становить 787 942,01 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 14/2007/840/0370 ЮМК іщ 24.10.2007 року в розмірі 31196,68 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 19.05.2016 року становить 787942,01 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не доведення існування заборгованості, неналежне повідомлення про розгляд справи, пропуск позивачем строку позовної давності, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з підстави спливу строку позовної давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Аналогічні норми містились в ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

За положеннями ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог.

За змістом ст.ст.1054, ч.2 1050 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору або закону.

Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За приписами ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 14/2007/840/0370 ЮМК (далі - Договір), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 300,00 доларів США строком до 20.10.2010 року зі сплатою 14,4 відсотків річних (а.с.9-10).

Відповідно до п.п. 4.1.1 Договору позичальник зобов`язується сплачувати кредит і відсотки в порядку згідно Графіку, який є невід`ємною частиною кредитного договору № 14/2007/840/0370 ЮМК від 24.10.2007 року.

Згідно з п.9.1 Договору за порушення строків сплати відсотків з користування кредитом позичальник повинен сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочення зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діяла за період в якій сплачується пеня.

У разі порушення строків повернення кредиту позичальник повинен сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діяла за період в якій сплачується пеня (пункт 9.2 Договору).

Згідно з п. 9.2 Договору за строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків з користування кредитом позичальник сплачує штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у Графіку і визначених на дату прострочення.

Судом першої інстанції також встановлено, що 24.10.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 по кредитному договору було укладено договір поруки №14/2007/840/0370/ЮМК між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 (а.с.12).

Відповідно до пунктів 1.1-1.2 Договору поруки ОСОБА_1 зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі.

За розрахунком банку 19.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складається з заборгованості за кредитом 10 345,21 доларів США (в еквіваленті 261 291, 44 грн.), заборгованості по сплаті відсотків 10 155,64 доларів США (в еквіваленті 25 6503,43 грн.), пені за прострочення сплати кредиту 9 680,72 доларів США (в еквіваленті 244 508,26 грн.), штрафу за порушення умов договору - 1015,11 доларів США (в еквіваленті 25 638,88 грн.) (а.с. 15).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Частиною 3 ст.376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2016 року відкрито провадження в цій справі, розгляд якої призначено до слухання в судовому засіданні на 26 січня 2017 року о 09 год. 45 хв.

26 січня 2017 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із знаходженням судді у нарадчій кімнаті у кримінальній справі (а.с.34). Розгляд справи призначено на 11 вересня 2017 року.

11 вересня 2017 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення в цій справі, з посиланням на те, що відповідачі про дату судового засідання належним чином повідомлені і причину неявки не зазначили.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При цьому одним з процесуальних прав сторони в спорі є її право на звернення до суду із заявою про застосування позовної давності, яке може бути реалізоване нею лише в суді першої інстанції відповідно до вимог частини третьої статті 267 ЦК України.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У зв`язку з цим, ураховуючи роль суду першої інстанції в розгляді та вирішенні справи, ухвалення заочного рішення в цій справі за таких обставин є порушенням статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції та статті 10 ЦПК України (у редакції 2004 року), адже суд обмежив право відповідача на реалізацію принципу змагальності сторін у цій справі.

ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої інстанції, передбачав, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 224).

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

За приписами абзацу 5 частини п`ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про час та розгляд справи ані на 26 січня 2017 року, ані на 11 вересня 2017 року.

Повідомлення про вручення судової повітки на ім`я ОСОБА_2 повернулись до суду з позначкою «За зазначеною адресою не проживає» (т. 1 а.с.30-31, 39-40).

Повідомлення про вручення судової повітки на ім`я ОСОБА_1 , які надіслані на адресу: АДРЕСА_1 , повернулись з позначкою «За закінченням терміну зберігання» (а.с.31-32, 41-42). При цьому, як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , яка долучена позивачем до позовної заяви (а.с.13), відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштовий конверт, адресований цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання (а.с.31-32, 41-42).

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

З огляду на наведене, суд першої інстанції передчасно вважав за можливе ухвалити заочне рішення в цій справі за неявки відповідачів, позбавивши відповідачів низки процесуальних прав, зокрема, права подати до суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності, наданих йому національним та міжнародним нормативно-правовими актами.

Зазначене має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки як вбачається з матеріалів справи строк виконання зобов`язання за кредитним договором, який укладено між банком та позичальником, в повному обсязі сплинув 20 жовтня 2010 року, до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач звернувся 19 жовтня 2016 року (а.с.2).

В заяві про перегляд заочного рішення у зазначеній справі відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що не був повідомлений про час та місце розгляду справи та просив застосувати строки позовної давності (а.с.61,62).

За змістом ст.12 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суду вважає, що рішенням суду першої інстанцій у цій справі порушено принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа №200/11343/14-ц, провадження 14-59/18), згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що відповідача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, позов заявлено банком з пропуском строку позовної давності, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач просив про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

За умовами договору остаточний строк повернення кредиту передбачався 20 жовтня 2010 року, з відповідним позовом до суду Банк звернувся у жовтні 2016 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ст.257 ЦПК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у позові Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 вересня 2017 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: