КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/4094/14-ц Головуючий у 1-й інстанції - Оксюта Т.Г. Апеляційне провадження №22-ц/824/2156/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року, ухвалене у складі судді Оксюти Т.Г. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_3, правонаступник ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа: Солом'янський районний відділ Головного управління юстиції, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 28.01.2009 року НОМЕР_1.

На момент отримання вказаного свідоцтва за даними довідки Форма №3 від 18.10.2013 року №2444 виданої ЖБК «Звезда» у квартирі зареєстровані позивач, її донька - ОСОБА_4 та відповідач. Проте, відповідач, який зареєстрований у квартирі з 17.12.1981 року фактично у ній не мешкає з 2000 року, чим порушує права позивача, як власника квартири.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору 243,60 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 серпня 2018 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Посилається на те, що у період з 01.07.2002 року по 12.07.2017 року ОСОБА_1 перебував на роботі у Португалії, тому на підставі ст.71 ЖК України за ним зберігалось право користування жилим приміщенням - спірною квартирою, оскільки на момент виїзду квартира перебувала не в приватній власності. Відповідач не просто був відсутній, а офіційно працював у Португалії, про що позивачу було відомо, але вона про цей факт не повідомила суд. Припинення сімейних відносин (розірвання шлюбу 16.10.2003 року між сторонами) не є підставою для припинення його права користування вказаною квартирою відповідно до ст. 64 ЖК України. Акти перевірки видані за підписом голови ЖБК «Звезда» стосуються періоду відсутності відповідача в квартирі лише сім місяців, а не рік, крім того, суд не з'ясував на підставі чого діяла ця комісія і чи була вона уповноважена складати подібні акти. Вказана комісія сформована не з працівників ЖБК, а з сусідів і склад цієї комісії змінювався. 25.03.2014 року позивачем подано заяву про виклик свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 В судове засідання 31.03.2014 року ніхто не з'явився, заявлені позивачем свідки не опитувались, тому суд не мав права використовувати письмові пояснення цих осіб в якості доказів у справі. В рішенні суду помилково вказано, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки станом на 31.03.2014 року у суду не було доказів вручення чи невручення відповідачеві судових повісток. Ці конверти суд отримав лише після ухвалення заочного рішення і їх підшито у справу у зручному для суду хронологічному порядку. Зазначає, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи 31.03.2014 року, тому не міг з'явитись в судове засідання.

Представник правонаступника позивача ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що підставою для подачі позову був факт відсутності відповідача протягом значного строку за адресою реєстрації у спірній квартирі та розірвання із ним шлюбу. При цьому скаржник в своїй апеляційній скарзі повністю визнає вказані обставини, тому факт відсутності відповідача за адресою реєстрації, починаючи з 2000 року не підлягає доведенню та з'ясуванню в суді відповідно до положень ст.82 ЦПК України. Посилання скаржника на ст. 64 ЖК УРСР безпідставні оскільки вона підлягає застосуванню у разі продовження проживання чоловіка та дружини після розірвання шлюбу, що в даній справі не мало місце у зв'язку з проживанням відповідача у іншій країні. Помилкові посилання і на положення ст. 405 ЦК України, оскільки вони стосуються лише члена сім'ї наймача, яким скаржник не являється, та гарантують збереження житла протягом одного року, а на дату подачі позову відповідач був відсутній у спірній квартирі понад десять років. Крім того, ст. 71 ЖК УРСР надає гарантії збереження житлового приміщення лише для члена сім'ї наймача, а відповідач не є членом сім'ї позивача, оскільки шлюб було розірвано.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представники правонаступника позивача ОСОБА_4 заперечили проти апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3 звернулась з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Посилається на те, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності.

На момент отримання вказаного свідоцтва за даними довідки Форма №3 від 18.10.2013 року №2444 виданої ЖБК «Звезда» у квартирі зареєстровані позивач, її донька - ОСОБА_4 та відповідач. Проте, відповідач, який зареєстрований у квартирі з 17.12.1981 року фактично у ній не мешкає з 2000 року, чим порушує права позивача, як власника квартири.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, який з 17.12.1981 року зареєстрований у належній позивачу на праві власності квартирі фактично у ній не проживає з 2000 року. Залишив квартиру добровільно, особистих речей у ній немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, а також не приймає участі у спільному побуті.

Крім того,відповідач не є членом сім'ї позивача, оскільки шлюб між сторонами розірвано 16.10.2003 року.

З Актів перевірки житлово - побутових умов мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1, складеними комісією ЖБК «Звезда» від 15.02.2013 року, 24.03.2013 року, 17.04.2013 року, 19.05.2013 року, 27.06.2013 року, 31.08.2013 року, встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим за даною адресою у квартирі не проживає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судомвстановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 28.01.2009 року НОМЕР_1.

На момент отримання вказаного свідоцтва за даними довідки Форма№3 від 18.10.2013 року №2444 виданої ЖБК «Звезда» у квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_3, її донька - ОСОБА_4 та відповідач - ОСОБА_1

16.10.2003 року шлюбміж ОСОБА_3 та ОСОБА_1було розірвано.

Відповідач, який зареєстрований у квартирі з 17.12.1981 року фактично у ній не мешкає з 2000 року.

Вказані обставини також підтверджуються письмовими поясненнями свідків наданими позивачем.

Згідност. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщеннямнарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За умовамич. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні,

зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач змінивши своє місце проживання не знявся з реєстраційного обліку з місця попереднього проживання.

Згідност. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Встановлено, що відповідач у належній позивачу на праві власності квартирі не проживає, залишив її добровільно, особистих речей у ній немає, комунальні послуги та витрати по утриманню будинку (поточний ремонт) не несе, так само як і інших витрат, а також не приймає участі у спільному побуті.

Крім того, відповідач не є членом сім'ї позивача.

З Актів перевірки житлово - побутових умов мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1, складеного комісією ЖБК «Звезда» від 15.02.2013 року, 24.03.2013 року, 17.04.2013 року, 19.05.2013 року, 27.06.2013 року, 31.08.2013 року вбачається, що відповідач, будучи зареєстрованим за даною адресою у квартирі не проживає.

Отже, відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача, порушує її права та законні інтереси на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, що передбачені законодавством України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Апеляційним судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.191).

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2019 року задоволено клопотання представника ОСОБА_4 та залучено ОСОБА_4 у якості правонаступника позивача померлої ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги, що виїзд відповідача у 2000 році до Португалії був пов'язаний з тим, що він працював у цій країні, тому на підставі ст.71 ЖК України за ним збереглось право користування спірною квартирою, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України офіційного відрядження з України на роботу до Португалії відповідачем суду не надано.

Апеляційним судом встановлено із пояснень представників відповідача, що відповідач виїхав на роботу в приватному порядку.

Відповідно до ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Судом встановлено, що 16.10.2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі стверджує, що у 2000 році він виїхав до Португалії, де з 01.07.2002 року по 12.07.2017 року офіційно працював на підприємстві Праду Картун - Компаніа де Картау, АТ, на даний час зареєстрований у Центрі занятості міста Томар (Португалія).

Тобто, після розірвання шлюбу з позивачем відповідач фактично жив та офіційно працював у Португалії, тому колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги щодо збереження за відповідачем права користування спірною квартирою на підставі ст.64 ЖК України.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що з урахуванням вимог ч.2 ст.405 ЦК України позивачем не доведено факт відсутності ОСОБА_1 у зазначеній квартирі без поважних причин понад шість місяців, враховуючи наступне.

Шлюб між сторонами розірвано у 2003 року, з позовом до суду про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою ОСОБА_3 звернулася у 27.02.2014 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення 28.01.2009 року НОМЕР_1.

Оскільки на час подання позову відповідач вже не був членом сім'ї позивача ОСОБА_3 - шлюб між сторонами розірвано, на ОСОБА_1 не поширюються положення ст.405 ЦК України щодо збереження за ним права користування житловим приміщенням.

Твердження відповідача, що час від часу він спілкувався за допомогою програми Skype та Viber із колишньою дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4, направляв їм посилки, електронні грошові перекази з Португалії, у тому числі й кошти на оплату комунальних послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені доказами відповідно до статей 77-78 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення положень ст.169 ЦПК України в редакції Кодексу 2004 року у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання не залишив позовну заяву без розгляду, а розглянув позов по суті, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не впливають на законність ухваленого рішення суду з урахуванням встановлених обставин справи.

Крім цього, в апеляційному суді встановлено із пояснень представників відповідача, що відповідач відбув на роботу за кордон за власним бажанням. На даний час доказів того, що відповідач перераховував позивачу кошти за сплату житлово - комунальних послуг немає. ОСОБА_1 зареєстрований в міграційній службі Португалії та кожні 5 років поновлює документи про реєстрацію в міграційній службі. Представник відповідача зазначив, що під час відпустки відповідач проживав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, однак доказів про те, що протягом 20 років відповідач приїздив до Києва і проживав у спірній квартирі суду не надав. Доказів відповідно до статей 77-78 ЦПК України, що квартира придбана за рахунок спільних коштів подружжя відповідачем суду не надано.

Представники ОСОБА_4 пояснили, що спірна квартира на праві власності належала ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом. Крім того, за вказану квартиру ОСОБА_3 в повному обсязі сплатила пайовий внесок, про що свідчить довідка ЖБК «Звезда».

Представники відповідача не надали суду доказів, що відповідач звертався із заявою до паспортного відділу щодо не виписки його із спірної квартири.

Згідно п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на розгляд справи судом за неповідомлення належним чином відповідача ОСОБА_1 про дату та час судового засідання.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо повідомлення ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи на 31 березня 2014 року на 12 год. 00 хв. відповідно до закону, доводи апеляційної скарги про те, що справу розглянуто за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про розгляд справи, є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказамита перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанціїв межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзивіна неї.

Апеляційним судом переглянуто справу за участі представників позивача та представників відповідача.

Виходячи із встановлених обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак допущено порушення норм процесуального права, а саме розглянуто справу за відсутності неналежно повідомленого відповідача ОСОБА_1, що призвело до порушення його процесуальних прав передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду підлягає скасуванню як ухвалене з порушенням норм процесуального права з ухваленням нового рішення про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2014 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, адреса: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, суму сплаченого судового збору 243,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.