ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/4075/18

Головуючий у першій інстанції - Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/447/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач публічне акціонерне товариство "Ідея Банк"

третя особа приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА Життя"

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області у складі судді Соловей В.В. від 24 січня 2019 року, місце ухвалення рішення смт.Козелець у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, третя особа приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "УНІКА Життя",

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк", в якому просив визнати недійсним кредитний договір (Угоду) №С-612-0 від 10.01.2018 року. В позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що між ним та ПАТ "Ідея Банк" 10.01.2018 року було укладено угоду С-612-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якої відповідач відкриває позивачу поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі, для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає позивачу міжнародну платіжну картку MasterCard . В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що наявні підставі для визнання кредитного договору недійсним, а саме, позивач посилається на порушення норм, встановлених ч.2 статті 12 Закону України ''Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг'' та ч.2 статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів''. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 також посилається на порушення відповідачем норм, встановлених статтею 18 Закону України ''Про захист прав споживачів'', при цьому позивач стверджує, що вважає незаконним встановлення в кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме, за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. В обгрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 також посилається на порушення норм, встановлених п.14 ч.1 статті 6 Закону України ''Про третейські суди''. ОСОБА_1 вважає, що має місце порушення норм, встановлених статтею 55 Закону України '' Про банки і банківську діяльність'' та статей 11,18 Закону України ''Про захист прав споживачів'', і при цьому зазначає, що п.5.2. угоди С-612-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, в якому позивач надає свою згоду на укладення за його рахунок договору добровільного страхування життя з ПрАТ ''Страхова компанія "УНІКА Життя", повинен бути визнаний недійсним. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 також посилається на наявність порушення норм, встановлених абз.5,11 п.2 статті 8 Закону України ''Про захист персональних даних''. У позові ОСОБА_1 вказує, що оскільки при укладенні кредитного договору (угоди) №С-612-0 від 10.01.2018 року було порушено вищезазначені норми законодавства, то за даних обставин він просить визнати недійсним кредитний договір (Угоду) №С-612-0 від 10.01.2018 року.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 24.01.2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору,

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, при цьому висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, має місце порушення норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам, встановленим ч.2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому ОСОБА_1 зазначає, що будь-якої довідки чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ч.2 статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'', він не отримував і підпису не вчиняв, в усній формі дана інформація також не доводилась. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції не звернув уваги на п.2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив, чи дійсно доводилась така інформація у вигляді довідки або іншого належного документу, а послався лише на те, що позивач підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом. Доводи апеляційної скарги вказують, що недотримання та невиконання відповідачем вимог статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є підставою, в силу статті 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням відповідачем законодавчо визначених вимог щодо істотних умов договору, необхідних для його укладення. Доводи апеляційної скарги зазначають про наявність порушення норм, встановлених статтею 18 Закону України ''Про захист прав споживачів''. При цьому ОСОБА_1 вважає безпідставним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме, за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не звернув уваги на порушення норм, встановлених п.14 ч.1 статті 6 Закону України "Про третейські суди", оскільки п.9. укладеної між сторонами даного спору угоди не узгоджується із положенням п.14 ч.1 статті 6 Закону України "Про третейські суди". При цьому ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказує, що справи щодо захисту прав споживачів, в тому числі, споживачів послуг банку не підлягають розгляду третейськими судами, і за даних обставин згідно ч.1 статті 215 ЦК України, оспорюваний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті не звернув уваги на порушення норм, встановлених статтею 55 Закону України ''Про банки і банківську діяльність", статтями 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому ОСОБА_1 стверджує про несправедливість умов оспорюваного ним кредитного договору в частині договірного списання грошових коштів з його рахунку на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя". Доводи апеляційної скарги вказують, що прямого обов`язку здійснення такого страхування статтею 7 Закону України ''Про страхування'' та іншим законодавством не встановлено. ОСОБА_1 вважає, що оскільки страхування у спірних правовідносинах є добровільним, то відповідач не має права нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору. Доводи апеляційної скарги зазначають, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не звернув уваги на порушення норм, встановлених абз.5,11 п.2 статті 8 Закону України "Про захист персональних даних". При цьому ОСОБА_1 вказує, що позбавлення його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як згідно п.5.12. кредитного договору фактично встановлено безстрокове право відповідача на таку обробку даних, є порушенням закону і підставою для визнання даного пункту кредитного договору недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Ідея Банк" просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року.

В судове засідання апеляційного суду позивач, представники відповідача та третьої особи, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.91,92,93,94), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За даних обставин, датою ухвалення даної постанови є 10.06.2019 року.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 10.01.2018 року було укладено угоду С-612-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.8), відповідно до умов якої (п.2.) сторони узгодили, що банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard.

Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 1 900 грн.(п.3.2. угоди).

Відповідно до п.3.3. угоди, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Пунктом 4 укладеної між сторонами даного спору угоди визначено, що підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п.5.11. цієї угоди. Згідно п.5.11. угоди, згідно з Законом України "Про споживче кредитування", реальна річна процентна ставка складає 124,74%, загальна вартість кредитної лінії складає 581,70 грн. за кожні 1 000 гривень використаної кредитної лінії, вказані показники діють за умови своєчасного погашення клієнтом грошових зобов`язань за угодою, за дії процентної ставки, вказаної в п.3.3. угоди та за умови використання коштів з кредитної лінії з використанням кредитної картки на розрахунки за товари/послуги.

Пунктом 5.1. укладеної між сторонами даного спору угоди регламентовано, що укладаючи цю угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет- сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Згідно п.5.2. укладеної між сторонами даного спору угоди визначено, що укладаючи цю угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки сторони погодились, що підписанням цієї угоди клієнт доручає банку, а банк зобов`язується здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" № НОМЕР_3 в ПАТ "Ідея Банк", МФО 336310, в порядку та на умовах, передбачених договором страхування №С-612-0 від 10.01.2018 року. Банк здійснює договірне списання грошових коштів згідно з цим пунктом угоди, в тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках кредитної лінії і для такого списання банку не потрібне окреме розпорядження клієнта.

Як вбачається із заяви №С-612-0 від 10.01.2018 року на приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ КК 1 від 03.04.2017 року (а.с.9, зворот), підписаної ОСОБА_1 та страховиком ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя", ця заява, підписана ОСОБА_1 та прийнята уповноваженою особою страховика, підтверджує досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору, є доказом його укладення та того факту, що з дати прийняття цієї заяви ОСОБА_1 (заявник) та страховик набувають взаємних прав та обов`язків, визначених договором.

Згідно п.5.3. укладеної між сторонами даного спору угоди, клієнт заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи ( у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до п.5.12. вказаної угоди, клієнт надає банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних "Клієнти ПАТ "Ідея Банк" в межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази.

Пунктом 7. угоди передбачено, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

Відповідно до п.9. угоди, всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови угоди, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення угоди. Клієнт підписанням цієї угоди засвідчує, що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 24.01.2019 року прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для визнання недійсним оспорюваного ОСОБА_1 . кредитного договору (угоди) С-612-0 від 10.01.2018 року.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року про відмову у задоволенні вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не звернув уваги на невідповідність кредитного договору нормам, встановленим ч.2 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому ОСОБА_1 зазначає, що будь-якої довідки чи повідомлення, як окремого документу із інформацією, встановленою відповідно до ч.2 статті 11 Закону України ''Про захист прав споживачів'', він не отримував і підпису не вчиняв, в усній формі дана інформація також не доводилась. Доводи апеляційної скарги стверджують, що при розгляді даного спору по суті суд першої інстанції не звернув уваги на п.2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не перевірив, чи дійсно доводилась така інформація у вигляді довідки або іншого належного документу, а послався лише на те, що позивач підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом. Доводи апеляційної скарги вказують, що недотримання та невиконання відповідачем вимог статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" є підставою, в силу статті 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням відповідачем законодавчо визначених вимог щодо істотних умов договору, необхідних для його укладення.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, виходячи із наступного.

Приписами ч.1 статті 215 ЦК України регламентовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 10.01.2018 року було укладено угоду С-612-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (а.с.8), відповідно до умов якої (п.2.) сторони узгодили, що банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard.

Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання угоди, становить 1 900 грн.(п.3.2. угоди).

Відповідно до п.3.3. угоди, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. Пунктом 4 укладеної між сторонами даного спору угоди визначено, що підписанням угоди клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в п.5.11. цієї угоди. Згідно п.5.11. угоди, згідно з Законом України "Про споживче кредитування", реальна річна процентна ставка складає 124,74%, загальна вартість кредитної лінії складає 581,70 грн. за кожні 1 000 гривень використаної кредитної лінії, вказані показники діють за умови своєчасного погашення клієнтом грошових зобов`язань за угодою, за дії процентної ставки, вказаної в п.3.3. угоди та за умови використання коштів з кредитної лінії з використанням кредитної картки на розрахунки за товари/послуги.

Пунктом 5.1. укладеної між сторонами даного спору угоди регламентовано, що укладаючи цю угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки сторони погодились, що клієнт ознайомлений з умовами договору, що затверджений розпорядженням банку із усіма змінами та доповненнями, які оприлюднені на Інтернет - сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua та які йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний.

Згідно п.5.3. укладеної між сторонами даного спору угоди, клієнт заявляє та гарантує, що уся інформація, відомості та документи ( у тому числі ті, що містяться в даній угоді та кредитній справі клієнта у банку), які повідомлені та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням угоди повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даної угоди вручено йому банком при підписанні даної угоди; умови даної угоди та договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання клієнтом взятих на себе зобов`язань.

Пунктом 7. угоди передбачено, що ця угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за угодою.

Матеріали даної цивільної справи містять собі Паспорт споживчого кредиту. Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма) (а.с.32-33). Вказаний документ 10.01.2018 року підписано ОСОБА_1 , при цьому вказано, що він підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування, також ОСОБА_1 підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема, шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі, суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі, в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором.

Таким чином, відповідачем 10.01.2018 року до підписання кредитного договору була надана позивачу в письмовій формі інформація про умови кредитування, про орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначення сукупної вартості кредиту та процентної ставки, в тому числі, про: процентну ставку, яка становить 24%, строк кредитування, суму ліміту, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, плату за обслуговування кредиту - 4%, загальні витрати за кредитом, орієнтовну загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, інше.

Приймаючи до уваги наведене, вищезазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції відносно того, що при укладенні 10.01.2018 року угоди С-612-0 відповідачем були дотримані вимоги чинного законодавства, визначені приписами статті 203 ЦК України. При цьому між сторонами даної угоди була досягнута згода з усіх істотних умов угоди. До укладення оспорюваної угоди, відповідно до вимог Закону України ''Про захист прав споживачів'' відповідачем була надана позивачу необхідна, доступна, достовірна і своєчасна інформація про умови кредитування, загальну вартість кредиту, перелік усіх витрат, пов`язаних із одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про що свідчать підписи ОСОБА_1 в оспорюваній ним угоді та паспорті споживчого кредиту. З врахуванням встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивач ОСОБА_1 був ініціатором укладення кредитного договору, в момент його підписання був ознайомлений з усіма його умовами та міг обирати, тобто погоджуватись чи не погоджуватись на відповідні умови. За даних обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що в ході судового розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача ОСОБА_1 на те, що відповідач не надав йому всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредитування перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Оспорюваний позивачем правочин укладено у письмовій формі, як це передбачено приписами ч.1 статті 1055 ЦК України. Судом встановлено, що ознайомившись з умовами кредитного договору та вважаючи їх прийнятними для себе, ОСОБА_1 підписав даний договір, не надавши відповідних зауважень або виправлень, чим висловив своє волевиявлення і згоду з усіма умовами договору, отримавши при цьому оригінал договору у день його укладення. При цьому суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що доводи позивача про наявність умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману стосовно умов оспорюваного договору є необґрунтованими, оскільки вказані доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають про наявність порушення норм, встановлених статтею 18 Закону України ''Про захист прав споживачів''. При цьому ОСОБА_1 вважає безпідставним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме, за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позичальника, оскільки банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, виходячи із наступного.

Приймаючи до уваги положення статті 2, 47 Закону України ''Про банки і банківську діяльність'', передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

З 10.06.2017 року набрав чинності Закон України "Про споживче кредитування", що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Угода, яка оспорюється позивачем, укладена між сторонами даного спору 10.01.2018 року.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит) (а.с.32-33), підписаного 10.01.2018 року позивачем, плата за обслуговування кредиту складає 4% від залишку заборгованості на кінець місяця. Реальна річна процентна ставка становить 124,74 %.

Приймаючи до уваги наведене, отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону України "Про споживче кредитування", оскільки щомісячна плата в розмірі 4% за обслуговування кредиту (від залишку заборгованості на кінець місяця) встановлена за надання послуг позичальнику за кредитним договором, і за даних обставин відсутні підстави для визнання оспорюваної позивачем угоди у вказаній частині недійсною.

Також необхідно зазначити, що позивач, заявляючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, посилається на Правила надання банками України інформації споживачу про кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168. Проте, даний нормативно-правовий акт втратив свою чинність на підставі Постанови Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49 "Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит".

З 10.06.2017 року набули чинності Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 року №49.

Пунктом 5 Правил передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг банку за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Колонка 7 "Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит", що є додатком 2 до зазначених Правил, передбачає здійснення платежів позичальником на користь банку за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі, платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не звернув уваги на порушення норм, встановлених п.14 ч.1 статті 6 Закону України "Про третейські суди", оскільки п.9. укладеної між сторонами даного спору угоди не узгоджується із положенням п.14 ч.1 статті 6 Закону України "Про третейські суди". При цьому ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги вказує, що справи щодо захисту прав споживачів, в тому числі, споживачів послуг банку не підлягають розгляду третейськими судами, і за даних обставин згідно ч.1 статті 215 ЦК України, оспорюваний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, виходячи із наступного.

Відповідно до п.9. укладеної між сторонами даного спору угоди, всі вимоги, які виникають при виконанні даної угоди або у зв`язку з нею, або випливають з неї та становлять предмет спору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди. Умови угоди, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення угоди. Клієнт підписанням цієї угоди засвідчує. що він ознайомлений з регламентом вищевказаного третейського суду.

Відповідно до статті 13 Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, затвердженого рішенням Ради Асоціації українських банків від 22.04.2005 року, протокол №2 (з наступними змінами), зареєстрованого Міністерством юстиції України, Свідоцтво №007-2005 від 21.06.2005 року, третейський суд в порядку, передбаченому діючим законодавством та цим Регламентом, розглядає будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України.

За даних обставин необхідно зазначити, що п.9 оспорюваної позивачем угоди не перешкоджає реалізації позивачем свого права, регламентованого приписами статті 4 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції при розгляді даного спору по суті не звернув уваги на порушення норм, встановлених статтею 55 Закону України ''Про банки і банківську діяльність", статтями 11,18 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому ОСОБА_1 стверджує про несправедливість умов оспорюваного ним кредитного договору в частині договірного списання грошових коштів з його рахунку на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя". Доводи апеляційної скарги вказують, що прямого обов`язку здійснення такого страхування статтею 7 Закону України ''Про страхування'' та іншим законодавством не встановлено. ОСОБА_1 вважає, що оскільки страхування у спірних правовідносинах є добровільним, то відповідач не має права нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, виходячи із наступного.

Згідно п.5.2. укладеної між сторонами даного спору угоди визначено, що укладаючи цю угоду про відкриття кредитної лінії обслуговування кредитної картки сторони погодились, що підписанням цієї угоди клієнт доручає банку, а банк зобов`язується здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунків клієнта на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" № НОМЕР_3 в ПАТ "Ідея Банк", МФО 336310, в порядку та на умовах, передбачених договором страхування №С-612-0 від 10.01.2018 року. Банк здійснює договірне списання грошових коштів згідно з цим пунктом угоди, в тому числі, за рахунок наданого кредиту в рамках кредитної лінії і для такого списання банку не потрібне окреме розпорядження клієнта.

Як вбачається із заяви №С-612-0 від 10.01.2018 року на приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ КК 1 від 03.04.2017 року (а.с.9,зворот), підписаної ОСОБА_1 та страховиком ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя", ця заява, підписана ОСОБА_1 та прийнята уповноваженою особою страховика, підтверджує досягнення згоди сторін з усіх істотних умов договору, є доказом його укладення та того факту, що з дати прийняття цієї заяви ОСОБА_1 (заявник) та страховик набувають взаємних прав та обов`язків, визначених договором.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що підписавши 10.01.2018 року заяву на приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ КК 1 від 03.04.2017 року, позивач підтвердив, що укладення даної угоди є добровільним. Підписавши вказану заяву та сплативши перший страховий платіж, позивач також підтвердив, що він ознайомлений та згоден з умовами страхування за обраною програмою страхування, правилами страхування та з усіма положеннями договору, повністю їх розуміє та безумовно приймає.

При цьому необхідно зазначити, що стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", яка регламентує види діяльності банку, не містить обмежень щодо кредитування фізичних осіб для оплати страхових платежів за договорами із страховими компаніями.

Доводи апеляційної скарги вказують, що при вирішенні даного спору по суті суд першої інстанції не звернув уваги на порушення норм, встановлених абз.5,11 п.2 статті 8 Закону України "Про захист персональних даних". При цьому ОСОБА_1 вказує, що позбавлення його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як згідно п.5.12. кредитного договору фактично встановлено безстрокове право відповідача на таку обробку даних, є порушенням закону і підставою для визнання даного пункту кредитного договору недійсним.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 24.01.2019 року, виходячи із наступного.

Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що позивач ОСОБА_1 при укладенні оспорюваного договору погодився на обробку його персональних даних і надав їх представнику банку для обробки у зв`язку з укладенням та виконанням договору про надання споживчого кредиту та використання для оцінки фінансового стану споживача та його спроможності виконати зобов`язання за укладеним договором.

Відповідно до п.5.12. укладеної між сторонами даного спору угоди, клієнт надає банку згоду на збирання, накопичення, використання та обробку його персональних даних, отриманих з метою надання кредиту при формуванні бази персональних даних "Клієнти ПАТ "Ідея Банк" в межах, визначених чинним законодавством, що можуть бути передані іншим розпорядникам цієї бази. Дане право на використання та обробку персональних даних діє безстроково до моменту письмового скасування. Клієнт звільняє Банк від обов`язку повідомлення про передачу його персональних даних пов`язаним товариствам банку, партнерам банку чи іншим розпорядникам бази персональних даних, які є такими відповідно до закону та цієї угоди. Клієнт підтверджує, що отримав повідомлення про включення інформації про клієнта до бази персональних даних "Клієнти ПАТ "Ідея Банк" в межах, визначених чинним законодавством з метою видачі кредиту, а також відомості про права клієнта, визначені Законом України "Про захист персональних даних", і про осіб, яким надаються дані про клієнта, для виконання зазначеної мети.

Відповідно до п.11. угоди С-612-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, банк зобов`язаний зберігати інформацію про клієнта, яка стала йому відома у зв`язку з укладенням та виконанням цієї угоди та становить банківську таємницю, конфіденційну інформацію, або іншу інформацію, що охороняється законом, та не в праві без дозволу клієнта розкривати таку інформацію, крім випадків, передбачених цією угодою, договором та законом. За порушення вказаного вище зобов`язання банк несе відповідальність, передбачену законом.

При цьому необхідно зазначити, що умови укладеного між сторонами даного спору договору не містять в собі обмежень права позивача письмово відкликати згоду на обробку персональних даних відповідно до ч.2 статті 8 Закону України ''Про захист персональних даних''. Крім того, 10.01.2018 року позивач надав відповідачу письмову згоду фізичної особи- суб`єкта кредитної історії, зміст якої фактично дублює п.5.12. укладеної між сторонами даного спору угоди (а.с.34).

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 10.06.2019 року.

Головуючий: Судді: