КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/6731/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року місто Київ

справа № 755/20744/15-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Пікуль А.А.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., повний текст рішення складено 01 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на свою користь57179,55 доларів США, яка складається з: суми простроченої заборгованості по кредиту - 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту -51161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам - 5844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам - 8,53 доларів США. А також просив стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 19740,15 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 03 липня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №010-2008-2260, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 56833,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45% річних, на строк до 01 липня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором 03 липня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки №010-2008-2260-Р, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені кредитним договором.

Вказував, що вподальшому між сторонаи укладалися додаткові угоди до договору кредиту та договору поруки, якими змінювався розмір плати за користування кредитом, встановлювалися нові графіки платежів, змінювалися розміри відсоткових ставок.

Зазначав, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит у повному обсязі, однак відповідачіумови кредитного договору не виконують, грошові кошти не повертають, а тому просив стягнути з відповідачів солідарнозаборгованість за кредитним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «Універсал Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що дострокове стягнення по кредиту не відбулося, як не відбулося зміни терміну повернення кредиту відповідно до вимоги банку від 14 жовтня 2009 року в зв`язку з укладенням додаткової угоди від 01 листопада 2009 року до кредитного договору.

Вказував, що судом не було надано оцінки додатковим угодам до кредитного договору та договору поруки, укладених між сторонами в період з 01 листопада 2009 року по 07 травня 2013 року, якими переривалась/продовжувалась позовна давність у даній справі в розумінні ч.1. ст.264 ЦК України.

Зазначав, що матеріалами справи підтверджено, що позичальник продовжував виконувати зобов`язання за кредитним договором зі змінами та доповненнями впродовж сіми років з дня укладення кредитного договору.

Зауважував, що останній платіж було здійснено 01 січня 2015 року, тобто, позичальник свідомо вчиняв дії, що свідчать про визнання ним свого боргу та обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором з усіма змінами і доповненнями.

Посилався на те, що судом не враховано, що банком не пропущено строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України за вимогами до поручителя.

Відзиву на апеляційну скаргу АТ «Універсал Банк» до Київського апеляційного суду не надійшло.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Відповідач ОСОБА_2 надав до апеляційного суду пояснення, які просив врахувати при ухваленні рішення.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Борисової О.В., пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Так, зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст.625 ЦК Українипередбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частинами 1, 2 ст.554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого, порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №010-2008-2260, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 56833,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних, на строк до 01 липня 2038 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, 03 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №010-2008-2260-Р, відповідно до умов якого поручитель поручався перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року.

01 листопада 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 01 листопада по 26 листопада 2009 року становить 7,5% річних, а з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року - 13,45% річних.

27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року становить 7,5% річних, з 01 листопада 2010 року по 31 жовтня 2015 року - 14,64% річних, а з 01 листопада 2015 року - 13,45% річних.

27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду б/н до договору поруки №010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року, відповідно доумов якої відсоткова ставка з 27 листопада 2009 року по 31 жовтня 2010 року становить 7,5% річних, з 01 листопада 2010 року по 31 жовтня 2015 року - 14,64% річних, а з 01 листопада 2015 року - 13,45 % річних.

01 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 24 листопада 2010 року становить 7,12% річних, а з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року - 13,45% річних.

25 листопада 2010 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року становить 7,12% річних, з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року - 16,16% річних, а з 01 листопада 2016 року - 13,45% річних.

25 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № б/н(без грошового покриття), відповідно до якого відсоткова ставка з 25 листопада 2010 року по 31 жовтня 2011 року становить 7,12% річних, з 01 листопада 2011 року по 31 жовтня 2016 року - 16,16% річних, а з 01 листопада 2016 року - 13,45% річних.

01 квітня 2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/ндо кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 01 по 25 квітня 2012 року становить 9,66% річних, а з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року - 16,16% річних.

26 квітня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 26 квітня 2012 року по 31 березня 2013 року становить 9,66% річних, а з 01 квітня 2013 року - 14,2% річних.

26 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки б/н (без грошового покриття) щодо змін відсоткової ставки у кредитному договорі.

07 травня 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, відповідно до якої відсоткова ставка з 07 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року становить 9,7% річних, а з 01 травня 2014 року - 14,35% річних.

07 травня 2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки б/н.

Згідно п.1.1 вказаного договору поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року та додаткової угоди №б/н від 07 травня 2013 року до нього, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Вказаним договором була передбачена відсоткова ставка за кредитним договором з 07 травня 2013 року по 30 квітня 2014 року - 9,7% річних, а з 01 травня 2014 року - 14,35% річних.

Згідно меморіального ордеру №0102915USD000539 від 03 липня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача грошові кошти у розмірі 56833,00 доларів США, що еквівалентно 275611, 63 грн.

З матеріалів справи вбачається, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідачі, скориставшись кредитними коштами, свої зобов`язання за договором належним чином не виконали, внаслідок чого у останніх перед банком утворилася заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року станом на 27 липня 2015 року заборгованість відповідачів перед банком становить 57179,55 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США.

Заперечуючи проти позову та не погоджуючись з розрахунками заборгованості наданими позивачем, представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення у даній справі судово-економічної експертизи.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про призначення судово-економічної експертизи задоволено.

Призначено по справі судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

чи відповідає розрахунок заборгованості за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року, зроблений ПАТ «Універсал Банк» станом на 27 липня 2015 року, умовам кредитного договору та бухгалтерським документам банку?

якою є фактична заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року?.

Згідно висновку судового експерта Експертно-дослідної служби України Тарасової О.Б. за результатами проведення судово-економічної експертизи №306/09/2018 від 25 вересня 2018 року під час дослідження Розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015року за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року встановлено, що розрахунок в повній мірі не відображає інформації щодо нарахування та погашення заборгованості, а також містить неузгодженості, а саме (докладно див. дослідну частину та додаток 2 експертизи):

відсутній розмір залишків заборгованості за кредитом (поточна та прострочена), на яку нараховувались відсотки (тобто відсутня база для нарахування відсотків);

планові платежі за основним боргом, передбачені на момент укладення кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008року (в т.ч. зі змінами у дати, зазначені у таблиці 4 експертизи), не узгоджуються з плановими платежами, зазначеними у розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015року у колонці «Розраховано до сплати. Кредит»;

у розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015року банком відображено арифметично необґрунтоване нарахування відсотків за підвищеною ставкою в періоди, зазначені в таблиці 3 експертизи (в зазначені періоди в розрахунку не відображені залишки простроченого боргу, на які нараховуються підвищені відсотки), (докладно див. таблицю 3експертизи);

в колонці «Кредит/Прострочена заборгованість по кредиту» у розрахунку банку станом на 27 липня 2015 рокуза період з 01грудня 2009 року по 31березня 2010року відображені від'ємні значення простроченої заборгованості, що не відповідає економічній суті цих показників;

у розрахункових періодах, де є декілька дат зарахування (кол.12 додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти;

колонки розрахунку не відображають фактичну загальну заборгованість (залишок основної заборгованості) на дату зарахування коштів у погашення;

підвищені процентні ставки, які застосовував банк у розрахунку суми заборгованості станом на 27 липня 2015року за періоди, зазначені в таблиці 3 експертизи, не узгоджуються з підвищеними ставками, що передбачені умовами кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року(в т.ч. зі змінами до нього), (докладно див. таблицю 3 експертизи).

Під час дослідження розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015 року за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 рокута бухгалтерських документів банку встановлені наступні неузгодженості (докладно див. дослідну частину та додаток 2 експертизи):

під час дослідження наявних у матеріалах справи первинних документів та виписок по рахунку №1321щодо відображення надання кредиту встановлено неузгодженості у призначенні платежу, що докладно наведено у кол.7 таблиці 1 експертизи;

у виписці по рахунку № НОМЕР_1 за період з 03липня 2008 року по 29грудня 2015року призначення платежу щодо зарахування коштів у погашення заборгованості не узгоджується з призначенням платежу у виписці по рахунку №1321 за період з 03липня 2008року по 21листопада 2017року, докладно див. кол.7 таблиці 5 експертизи;

у зв`язку з тим, що у розрахунку заборгованості, де є декілька дат зарахування (кол.12 додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти та тим, що по рахунку № НОМЕР_1 кошти на погашення заборгованості розподілялися за двома кредитними договорами №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року та №010-2008-2261 від 03 липня 2008 року, неможливо встановити відповідність зарахування коштів для виконання умов кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року.

За наявними матеріалами, не видається за можливе встановити фактичний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 рокустаном на 27липня 2015 року згідно наступного (докладно див. додаток 2 та дослідну частину):

під час дослідження наявних у матеріалах справи первинних документів та виписок по рахунку №1321 щодо відображення надання кредиту встановлено неузгодженості у призначенні платежу, що докладно наведено у кол.7 таблиці 1 експертизи;

у виписці по рахунку № НОМЕР_1 за період з 03липня 2008року по 29грудня 2015року призначення платежу щодо зарахування коштів у погашення заборгованості не узгоджується з призначенням платежу у виписці по рахунку №1321 за період з 03 липня 2008 рокупо 21 листопада 2017 року, докладно див. кол.7 таблиці 5 експертизи;

в межах наявних документів, відсутні первинні документи (платіжні документи, квитанції), які підтверджують суми та дати внесення (перерахування) коштів у погашення заборгованості за кредитним договором №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року;

у зв`язку з тим, що у розрахунку заборгованості, де є декілька дат зарахування, чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти та тим, що по рахунку № НОМЕР_1 кошти на погашення заборгованості розподілялися за двома кредитними договорами №010-2008-2260 від 03 липня 2008року та №010-2008-2261 від 03 липня 2008 року, неможливо встановити (підтвердити) зарахування коштів для виконання умов кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008року;

у розрахунку заборгованості відсутній розмір залишків заборгованості за кредитом (поточна та прострочена), на яку нараховувались відсотки (тобто відсутня база для нарахування відсотків);

планові платежі за основним боргом, передбачені на момент укладення кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008року (в т.ч. зі змінами у дати, зазначену таблиці 4 експертизи), не узгоджуються з плановими платежами, зазначеними у розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015року у колонці «Розраховано до сплати. Кредит»;

у розрахунку заборгованості станом на 27 липня 2015року банком відображено арифметично необґрунтоване нарахування відсотків за підвищеною ставкою в періоди зазначені в таблиці 3 експертизи (в зазначені періоди в розрахунку не відображені залишки простроченого боргу, на які нараховуються підвищені відсотки), (докладно див. таблицю 3 експертизи);

в колонці «Кредит/Прострочена заборгованість по кредиту» у розрахунку банку станом на 27 липня 2015 рокуза період з 01грудня 2009 року по 31березня 2010 року відображені від`ємні значення простроченої заборгованості, що не відповідає економічній суті цих показників;

у розрахункових періодах, де є декілька дат зарахування (кол.12 додатку 2 експертизи), чітко не відображено, у якому розмірі та у яку дату зараховані кошти;

колонки розрахунку не відображають фактичну загальну заборгованість (залишок основної заборгованості) на дату зарахування коштів у погашення;

підвищені процентні ставки, які застосовував банк у розрахунку суми заборгованості станом на 27 липня 2015року за періоди, зазначені в таблиці 3 експертизи, не узгоджуються з підвищеними ставками, що передбачені умовами кредитного договору №010-2008-2260 від 03липня 2008року (в т.ч. зі змінами до нього), (докладно див. таблицю 3 експертизи) (а.с. 9-53, т.4).

Згідно з ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновок судово-економічної експертизи судом першої інстанції не було прийнятодо увагиправомірно, виходячи з такого.

В дослідницькій частині експертизи зазначено про неузгодженість у призначенні платежу у первинних документах та виписках по рахунку.

При цьому у висновку (додаток 2) досліджено заборгованість за кредитним розрахунком банку та встановлено погашення заборгованості на загальну суму 40972,38 доларів США. Однак за результатами проведення судово-економічної експертизи експертом не надано відповіді на поставлене судом питання: якою є фактична заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 010-2008-2260 від 03 липня 2008 року?

Як вбачається з матеріалів справи, кошти у розмірі 56833 доларів США були перераховані ОСОБА_1 на її рахунок № НОМЕР_1 згідно умов договору у повному обсязі, у порядку та в строки, передбачені договором, що підтверджується випискою по рахунку, а відтак доводи ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять доказів отримання нею суми коштів є необґрунтованими.

Крім того, з виписки по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 вбачається, що остання вчиняла платежі за кредитним договором, що свідчать про визнання нею обставин отримання кредиту у вказаному в договорі розмірі.

Наданий до суду кредитний договір, договір поруки та додаткові угоди до них у встановленому законом порядку не оспорювалися та недійсними не визнавалися.

Зазначаючи в запереченнях проти позову про невірність проведеного банком розрахунку, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 не представила свого контррозрахунку та не надала доказів на підтвердження своїх заперечень.

Матеріали справи не містять доказів проведення сплати боржниками сум за кредитним договором в іншому розмірі, чим зазначав позивач.

Крім того, відповідачами також не було надано доказів, які б спростовували те, що банком не було враховано або невірно враховано платежі, які остання сплачувала на погашення кредитної заборгованості.

Врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідачів перед позивачем наявна заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27 липня 2015 року становить 57179,55 доларів США, що складається з:простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США.

А відтак, колегія суддів відхиляє доводи, викладені у поясненнях ОСОБА_2 про те, що меморіальний ордер №0102915USD000539 від 03 липня 2008 року та заява на видачу готівки від 03 липня 2008 року на суму 73833 доларів США не відповідає вимогам достовірності доказів та суд першої інстанції не надав належної оцінки висновкам експерта, оскільки вони спростовуються вищевикладеним. При цьому відповідач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції з вказаних підстав не оскаржував.

Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, обґрунтовуючи її тим, що 14 жовтня 2009 року банком було направлено відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, чим позивач змінив строк виконання основного зобов`язання. Вважає, що перебіг позовної давності за вимогами банку до ОСОБА_1 про повернення кредиту та платежів за ним почався з 14 листопада 2009 року, тобто строк позовної давності за вимогами позивача сплив 13 листопада 2012 року, а з даним позовом ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду в листопаді 2015 року.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив застосувати до спірних правовідносин ч.4 ст.559 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явивши відповідачам 14 жовтня 2009 року вимогу про дострокове виконання зобов`язань, змінив строк виконання основного зобов`язання, а з даним позовом позивач звернувся до суду лише 13 листопада 2015 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності щодо вимог до ОСОБА_1 та з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України щодо вимог до ОСОБА_2

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Положеннями статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором, банком було направлено 14 жовтня 2009 року вимогу №591 відповідачу ОСОБА_1 та вимогу №592 відповідачу ОСОБА_2 про сплату протягом 30 днів з моменту отримання вимоги простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань.

У вказаних вимогах було також зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладанням на боржників витрат, пов`язаних із сплатою державного мита та виконавчим провадженням.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи до закінчення строку встановленого у вищезазначених вимогах, 01 листопада 2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду б/н до кредитного договору №010-2008-2260 від 03 липня 2008 року.

При цьому, станом на день підписання значеної додаткової угоди будь-яка прострочена заборгованість за кредитом у ОСОБА_1 була відсутня, що підтверджується самою додатковою угодою та графіком платежів, який є додатком до вказаної додаткової угоди.

Тобто, дострокове стягнення по кредиту не відбулося, як не відбулося і зміни терміну повернення кредиту відповідно до вимог банку від 14 жовтня 2009 року в зв`язку з укладенням додаткової угоди від 01 листопада 2009 року до кредитного договору.

В подальшому між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору та в зв`язку зі зміною умов основного зобов`язання було укладно ряд додаткових угод про внесення змін до договору поруки, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

З матеріалів справи вбачається, що між банком та ОСОБА_1 було укладено:

додаткову угоду б/н від 01 листопада 2009 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 27 листопада 2009 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 01 листопада 2010 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 25 листопада 2010 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 01 квітня 2012 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 26 квітня 2012 року до кредитного договору;

додаткову угоду б/н від 07 травня 2013 року до кредитного договору,

а між банком та ОСОБА_2 було укладено:

додаткову угоду б/н від 27 листопада 2009 року до договору поруки №010-2008-2260-Р;

договір поруки б/н від 25 листопада 2010 року;

договір поруки б/н від 26 квітня 2012 року;

договір поруки б/н від 07 травня 2013 року.

Отже, підписанням перелічених вище правочинів відповідачі вчиняли дії, що свідчать про визнання ними боргу та обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором та договором поруки з усіма змінами і доповненнями до них.

А відтак, з підписанням кожного правочину (додаткових угод) переривалась позовна давність за вимогами банку, що витікають з кредитного договору.

Крім того, з розрахунку заборгованості, виписки по рахунку вбачається, що відповідач ОСОБА_1 продовжувала виконувати зобов`язання за кредитним договором зі змінами та доповненнями впродовж семи років з дня укладення кредитного договору. Останній платіж нею було здійснено 01 січня 2015 року.

Тобто, відповідачем ОСОБА_1 вчинялися дії, що свідчать про визнання нею свого боргу та обов`язку виконання зобов`язань за кредитним договором з усіма змінами і доповненнями.

Судом першої інстанції вищезазначене не враховано, як не враховано і те, що банком не пропущено строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України за вимогами до поручителя виходячи з наступного.

Пунктом 1.1. договору поруки б/н від 07 травня 2013 року встановлено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №010-2008-2260-Р від 03 липня 2008 року та додаткової угоди №б/н від 07 травня 2013 року до нього, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з п.4.2. вказаного договору порука припиняється якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку/терміну виконання боржником основного зобов`язання за основним договором не пред`явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» направлялися вимоги від 23 червня 2015 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які були отримані останніми 26 червня 2015 року, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення.

У вказаних вимогах було зазначено, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги.

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання.

З даним позовом банк звернувся до суду 13 листопада 2015 року.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що банк, звернувшись у листопаді 2015 року до суду із даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, пропустив строк позовної давності у три роки щодо вимог до ОСОБА_1 та шестимісячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України щодо вимог до ОСОБА_2 , оскільки цей строк було перервано укладенням додаткових угод між банком та відповідачами.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором з відповідачів на користь позивача солідарно підлягає стягненню заборгованість, яка виникла станом на 27 липня 2015 року у розмірі 57179,55 доларів СШАта складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165,56 доларів США, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51161,39 доларів США, заборгованості по відсоткам у розмірі 5844,07 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 8,53 доларів США.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету .

У зв`язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що 07 грудня 2007 року Національним банком України видано ВАТ «Універсал Банк» ліцензію №92 (а.с.80, т.2) та дозвіл (а.с.81, т.2), якими позивач уповноважений здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Оскільки, позивач просить стягнути заборгованість у доларах США, колегія суддів вважає за необхідне їх задовольнити.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі по 24675,19 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 370, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження: місто Київ, вул. Автозаводська, 54/19, заборгованість у розмірі 57179 доларів США 55 центів, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 165 доларів США 56 центів, суми дострокового стягнення кредиту у розмірі 51161 доларів США 39 центів, заборгованості по відсоткам у розмірі 5844 доларів США 07 центів, заборгованості по підвищеним відсоткам у розмірі 08 доларів США 53 центів.

Стягнути з ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 24675 грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 24675 грн. 19 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: