Ухвала

05 червня 2019 року

місто Київ

справа № 520/6128/16-ц

провадження № 61-10366ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року позов у цій справі залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 29 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про розірвання договору підряду від 14 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та в частині стягнення з відповідача збитків за неякісний матеріал у сумі 291 550 грн, стягнення з відповідача додаткових витрат у розмірі 50 200 грн скасовано і в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги про розірвання договору підряду задоволено. Розірвано договір підряду від 14 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 збитків за неякісний матеріал у сумі 291 550 грн та додаткових витрат у розмірі 50 200 грн відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 20 травня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження зазначеного судового рішення.

Посилається на те, що указаний строк ним пропущений з поважних причин, оскільки заявник участі у судовому засіданні, в якому відбулось оголошення вступної та резолютивної частини постанови Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року не приймав. Копію рішення суду апеляційної інстанції не отримував. У зв`язку з тимчасовим перебуванням за межами України, про наявність оскаржуваної постанови дізнався шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень вже після повернення на територію України. 26 квітня 2019 року, за дорученням заявника, представник Наєнко Р. К . звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про видачу копії постанови суду апеляційної інстанції та 15 травня 2019 року отримав повний текст постанови Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року, про що є відмітка у матеріалах справи.

Відповідно до статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Оскільки повний текст постанови Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року складено 04 грудня 2018 року, то останнім днем тридцятиденного строку для подання касаційної скарги було 03 січня 2019 року.

Заявник звернувся із касаційною скаргою 20 травня 2019 року.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строку касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод для своєчасного звернення заявника з такою скаргою.

Наведені в клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник факт перебування за межами території України не підтвердив належними доказами, а також не надав доказів на підтвердження факту невиконання апеляційним судом положень статті 272 ЦПК України щодо направлення сторонам у справі копії судового рішення.

Відповідно до оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції заявник подав апеляційну скаргу і зобов`язаний слідкувати за рухом справи.

Також, Верховний Суд врахував, що позивач скористався своїм правом участі у розгляді справи через представника, який діє в його інтересах та від його імені.

Крім того, постанова Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень 06 грудня 2018 року. Процесуальний обов`язок подати касаційну скаргу у передбачений статтею 390 ЦПК України строк покладено саме на заявника.

При цьому безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року)».

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, заявнику необхідно надати докази порушення апеляційним судом вимог щодо видачі (надсилання) копії постанови ОСОБА_1 , об`єктивної неможливості у розумний строк вжиття заходів для прискорення процедури касаційного оскарження.

З огляду на викладене, зазначені заявником підстави пропущення процесуального строку на оскарження судових рішень у конкретному випадку не можуть розглядатися як поважні.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки підписана не заявником. До касаційної скарги, підписаної особою як представником позивача, не додано довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до частини третьої статті 392 ЦПК України касаційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи. До касаційної скарги, поданої представником, повинна бути додана довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до частини третьої статті 131-2 Конституції України від 28 червня 1996 року виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Згідно із підпунктом одинадцятим пункту 161 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року.

Враховуючи положення статті 131-2 Конституції України, підпункт 11 пункту 161 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з 1 січня 2017 року, представництво у суді касаційної інстанції має здійснюватися виключно прокурорами або адвокатами.

Згідно із частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Отже, заявнику необхідно надати довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

На підставі наведеного та керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору підряду та стягнення коштів залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків (наведення інших підстав для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення та надання довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження представника) десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо наведення інших підстав для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення у відкритті касаційного провадження буде відмовлено, а у випадку ненадання довіреності або іншого документу, що посвідчує повноваження представника, касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко