Справа № 518/1671/17
Провадження № 2/517/158/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року смт. Захарівка Одеської області

Фрунзівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тростенюка В.А.,

при секретареві Грабовій І.Г.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Захарівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Ширяївського РУЮ про визнання права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Ширяївського РУЮ в якому просить визнати за ним право приватної власності на житловий будинок загальною площею 101,4 кв.м. житловою площею 49,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В січні 2008 року він звернувся з заявою до відповідача про передачу у власність йому земельної ділянки із земель запасу житлової та громадської забудови Ширяївської селищної ради для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 15 січня 2008 року Ширяївська селищна рада вирішила передати безоплатно у власність позивачу земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адерсою: АДРЕСА_1 . Видати та зареєструвати державний акт на право власності на земельну ділянку позивачу у встановленому законом порядку.

Восени 2007 року позивач розпочав будівництво власного будинку та до кінця 2012 року завершив його.

На початку 2013 року позивач вирішив оформити документи на даний житловий будинок, однак виявилося, що вул. Манежна не входить в межі селища тому виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку неможливо.

Позивач являється користувачем, а не власником житла, тому із-за вище перерахованих обставин останній вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання, в якому просить розглядати справу за його відсутності та повідомити про результати розгляду справи (а.с. 95).

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання, в якому вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу за його відсутності (а.с. 35).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити в повному обсязі зі слідуючих підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що рішенням Ширяївської селищної ради Одеської області від 15 січня 2008 року, 13 сесія 5 скликання передано безоплатно у власність гр. ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею - 0,15 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,15 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 замовити виготовлення технічної документації та зареєструвати державний акт на право власності на земельну ділянку в установленому законодавством порядку. Контроль за виконанням рішення покладено на постійну комісію Ширяївської селищної ради в галузі земельних відносин (а.с. 10).

Згідно технічного паспорту побудований житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власник (користувач) ОСОБА_1 та складається з веранди 6.6 кв.м., коридору 15. 4 кв.м., кухні 12.9 кв.м., житлової 13.2 кв.м., санвузолу 9.3 кв.м., котельні 7.6 кв.м., житлової 11.9 кв.м, житлової 24.5 кв.м., всього 101.4 кв.м. (а.с. 7-9).

З висновку Ширяївського РВ ГУ МНС України в Одеській області від 22.12.2010 року № 23/2/157 про погодження проекту «Будівництва житлового будинку з гаражем» АДРЕСА_1, вбачається що проведеною експертизою правильності і повноти виконання протилежних вимог діючих і робочих актів у «Будівництва житлового будинку з гаражем» АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_1 Ширяївського району Одеської області порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (а.с. 4).

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Статтею 316 ЦК України визначено, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Слід зазначити, що згідно рішення Ширяївської селищної ради Одеської області від 15 січня 2008 року та висновку Ширяївського РВ ГУ МНС України в Одеській області від 22.12.2010 року № 23/2/157даний житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а згідно технічного паспорту житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 , як і зазначено в позовних вимогах позивача, тобто різняться назви вулиць та номерів на яких розташований вищевказаний житловий будинок.

Згідно довідки від 20.12.2017 року № 2631 виданою Ширяївською селищною радою територіальної об`єднаної громади Ширяївського району Одеської області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Разом з тим, позивач при зверненні до суду не надав жодних доказів щодо звернення ним до Державної архітектурної будівельної інспекції (далі - ДАБІ) або до інших контролюючих органів для отримання відповідних дозволів на будівництво даного будинку чи належного оформлення земельної ділянки, отриманої під будівництво вказаного будинку, а розпочав самочинне будівництво.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз`яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

У рішенні від 30.11.2004 року у справі "Саsе оf Оnеrуildis V. Тиrкеу" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України встановлено достатність доказів, тобто які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 не звертався до компетентних органів з питання отримання дозволу на будівництво, а отже не розроблявся проект будівництва. Також до компетентного органу щодо прийняття до експлуатації побудованих споруд позивач не звертався, відмову не отримував. Крім того, позивачу також не виділялась земельна ділянка під вже збудовані споруди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Ширяївської селищної ради Ширяївського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Ширяївського РУЮ про визнання права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Фрунзівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06 червня 2019 року.

Суддя: