У Х В А Л А

04.10.2019 Справа №607/23793/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Грицай Р.М.,

з участю секретаря Стус К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

До Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань.

У судове засідання головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області Пуршега І.В. не з`явилась, однак подала клопотання про розгляд подання без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

На виконанні у Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області перебуває виконавче провадження № 57384022 з виконання виконавчих листів № 607/12203/16-к виданий 05.10.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 25518,9 грн. на відшкодування матеріальної, а також 75000 грн. - моральної шкоди, завданих унаслідок кримінального правопорушення; № 607/12203/16-к виданий 27.11.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь обласного бюджету для перерахування Департаменту фінансів ТОДА 5798 грн. на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2

09.10.2018 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області Пуршегою І.В. відкрито виконавче провадження № 57384022.

02.11.2018 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В ході примусового виконання виконавчих проваджень, державним виконавцем вчинено запити в реєструючи органи з метою встановлення наявності права власності на нерухоме та рухоме майно.

Згідно відповідей встановлено, що: 1) за боржником земельних ділянок на території області не зареєстровано, 2) боржник 16.11.2018 року перетнув державний кордон (в`їхав), 3) боржник за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює і пенсії не одержує, 4) боржник не працює і не має відкритих рахунків у банках.

22.11.2018 року державним виконавцем направлено виклик з вимогою з`явитися до державного виконавця 30.11.2018 року. На виклик державного виконавця боржник не з`явився, про що складено акт.

17.12.2018 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою вказаною у виконавчому документі, та встановлено, що майна на яке можна звернути стягнення не виявлено.

Також, 17.12.2018 року відібрано пояснення в боржника, згідно яких боржнику про відкрите виконавче провадження відомо, зареєстрованого майна не має. Періодично зобов`язується сплачувати борг.

Крім того, до подання долучена вимога головного державного виконавця від 08.05.2019 року, однак відсутнє підтвердження про направлення даної вимоги у ТВП ГУНП в Тернопільській області.

Відповідно до Акту державного виконавця від 23.05.2019 року, виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , 17/12, встановлено, що вимогу державного виконавця боржником не виконано, на місце проведення виконавчих дій ОСОБА_1 не з`явився.

Відповідно до вимог ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"(далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися досуду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -фізичної ОСОБА_3 керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Одночасно суд зауважує, що в ст.2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. І саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як встановлено із поданих державним виконавцем копій документів виконавчого провадження, боржник не працевлаштований, на належне боржнику майно державним виконавцем накладено арешт, 16.11.2018 року боржник в`їхав на територію України.

Разом з тим, за викликом державного виконавця боржник добровільно з`явився, надав пояснення, з яких вбачається, що за боржником відсутнє майно та будь-які кошти у банківських установах.

За таких обставин, не вбачається факту ухилення боржника від виконання рішення, так як відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Крім того, в поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України, подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, тому суд приходить до висновку, що вказане подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 353, 354, 355, 441 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Тернопільській області Пуршеги І.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяК. М. Грицай