Номер провадження: 22-ц/813/1439/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Васильків О.В. 05 вересня 2018 року у м. Одеса,-

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення (т. 1 а.с. 2-7).

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2003 року у справі №2-4860/2003 за батьком позивача - ОСОБА_5 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 та недобудований житловий двохповерховий будинок (96% готовності) по АДРЕСА_1 , що складався з житлового будинку під літ. «А», басейну під літ. «Б», гаража під літ. «Г», №1,2 - огорожа, 1- мощення. Зобов`язано управління земельних ресурсів Одеської міської ради оформити та видати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 . Вказане рішення суду набрало законної сили 06.10.2003 року. Однак з 03.10.2003 року ОСОБА_5 тяжко захворів та по день смерті перебував на стаціонарному лікуванні. При цьому з 04.03.2004 року ОСОБА_5 рішенням суду було визнано недієздатним та призначено опікуном його дружину ОСОБА_7 . В подальшому до ОСОБА_7 звернулась з позовом ОСОБА_8 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, посилаючись на те, що між нею та ОСОБА_5 05.09.2003 року була укладена «домашня угода», згідно з якою ОСОБА_5 продав ОСОБА_8 незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2004 року позовні вимоги було задоволено, визнано дійсним вказаний договір, визнано право власності ОСОБА_8 на будинок та земельну ділянку, а також зобов`язано Одеське міське управління земельних ресурсів видати ОСОБА_8 державний акт. В день ухвалення рішення - 30 брезня 2004 року, ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадщину прийняли його спадкоємці за законом: дружина ОСОБА_7 та сини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , по 1/4 частці за кожним спадкоємцем. Спірні будинок та земельна ділянка не увійшли до спадкового майна, оскільки вибули з володіння власника ОСОБА_5 поза його волею - спочатку ним заволоділа ОСОБА_8 , в подальшому - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та на даний час - ОСОБА_2 . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, за позивачем ОСОБА_3 визнано право на 1/4 частку спірного будинку та на 1/4 частку спірної земельної ділянки. Проте на даний час право власності на житловий будинок, а також земельна ділянка зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 та перебувають в її володінні, що порушує права позивача.

У листопаді 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення (т. 1 а.с. 124-129).

В обґрунтування позову посилався на ті ж обставини, що й позивач ОСОБА_3 , зазначаючи, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, залишеним в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року, за позивачем ОСОБА_4 визнано право на 1/4 частку спірного будинку та на 1/4 частку спірної земельної ділянки, а також витребувано вказані об`єкти нерухомості з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_4 . Проте на даний час право власності на житловий будинок, а також земельна ділянка зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 та перебувають в її володінні, що порушує права позивача ОСОБА_4 . Також позивач ОСОБА_4 в своїй позовній заяві наголошує на тому, що ОСОБА_2 не є власником спірного майна, одним з наслідків витребування майна з чужого незаконного володіння, є скасування державної реєстрації права власності на особу, яка протиправно володіє майном.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2018 року клопотання представника ОСОБА_4 задоволено. Обєднано в одне провадження цивільну справу № 520/11429/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, усунення перешкод в користуванні та виселення з цивільною справою № 520/13450/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення (т. 1 а.с. 118-119).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Позов ОСОБА_4 задоволено. Скасовано запис у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, житловою площею 108,0 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 1442 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263, внесений 05.04.2005 року. Виселено ОСОБА_2 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 383,8 кв.м., що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м. підсобною площею 160,5 кв.м. (1-1 більярдна площею 92,1 кв.м., 1-2 кладова площею 19,7 кв.м., 1-3 коридор площею 2,6 кв.м., 1-4 пральня площею 14,2 кв.м., 1-5 кладова площею 12,0 кв.м., 1-6 котельня площею 19,9 кв.м.), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м., підсобною площею 163,2 кв.м. (1-7 хол площею 15,0 кв.м., 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м., 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м., 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м., 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м., 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м.), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м., житловою площею 108,0 кв.м., підсобною площею 60,1 кв.м. (1-13 хол площею 29,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м., 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м., 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м., 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м., 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м., 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м., 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м., 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м.); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння. Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими (надвірними) спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,1442 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від належних ОСОБА_2 майна та речей. В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1 920,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1 920,00 грн. (т. 2 а.с. 30-39).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування державної реєстрації, усунення перешкод в користуванні та виселення, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку, апелянта, судом не було враховано, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 18 червня 2015 року не визнав за позивачем право власності на 1/4 частку земельної ділянки та на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами готовністю 96%. При цьому, ухвалою від 29 червня 2017 року апеляційний суд Одеської області відмовив у задоволенні заяви про роз`яснення вказаного рішення, зазначивши, що до склада спадщини ввійшли ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У зв`язку із зазначеним апелянт вважає, що тільки після того, як позивач оформить документи, що посвідчують його право власності на нерухоме майно, він буде мати право на звернення до суду з вимогами про скасування запису про державну реєстрацію відповідача. Крім того, у апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилалась на те, що на момент купівлі нею житлового будинку, та на момент розгляду справи судом такого майна, як незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок не існувало, у зв`язку із чим безпідставними є позовні вимоги щодо виселення апелянта з зазначеного житлового будинку (т. 2 а.с. 45-55).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Як вказує апелянт, про розгляд справи він не знав, суд безпідставно не залучив його до участі у справі в якості сторони, хоча оскаржуване рішення суду першої інстанції зачіпає його права та інтереси як співвласника будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що позбавило апелянта можливості захистити свої права. Крім того, на думку ОСОБА_1 , суд повинен був застосувати позовну давність до вимог позивачів про скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (т. 2 а.с. 61-66).

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційних скарг у відкритому судовому засіданні, дослідивши наведені у них доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 за життя придбав земельну ділянку загальною площею 0,1442 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розпочав будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте ані отримати державний акт на право приватної власності на землю, ані завершити будівництво за життя ОСОБА_6 не встиг.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 64 років. Спадкоємцем ОСОБА_6 був його син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно технічної документації, виготовленої КП «Одеське МБТІ та РОН» 21 серпня 2003 року та довідки КП «Одеське МБТІ та РОН» від 26 серпня 2003 року про готовність незавершеного будівництвом житлового будинку встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 на земельній ділянці площею 0,1442 га по АДРЕСА_1 , знаходився незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складався з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2003 року позов ОСОБА_5 задоволено, визнано за ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,1442 га та незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили, та, відповідно, ОСОБА_5 успадкував після смерті батька ОСОБА_6 право на земельну ділянку площею 0,1442 га «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому законом порядку державного акту на землю, а також право на незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у АДРЕСА_1 , право здачі об`єкту в експлуатацію та одержання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкоємцями за законом, які в сенсі положень статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 , є його діти ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_7 , частки кожного з яких є рівними.

Рішенням Кивського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року був визнаний дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки 0,1442 га та незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 96% від 05 вересня 2003 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , та визнано за ОСОБА_8 право власності на вказане майно.

Отримане на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року майно було здано в експлуатацію ОСОБА_8 та, в подальшому, на підставі ряду судових рішень та нотаріально посвідчених правочинів, відчужувалось як завершений будівництвом об`єкт нерухомості. На даний час право власності на будинок зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Вказане рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2004 року було скасоване ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2006 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області з касаційного розгляду справ від 14 грудня 2007 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2014 року та вирішено, зокрема:

- Визнати за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю.

- Визнати за ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташовану по АДРЕСА_1 , оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на землю.

- Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1442 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», розташованої по АДРЕСА_1 .

- Визнати за ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/2003, з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно.

- Визнати за ОСОБА_3 після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 3 вересня 2003 року в справі №2-4860/2003, з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно.

- Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку літ. «А» загальною площею 491,8 кв.м житловою площею 108,0 кв.м підсобною площею 383,8 кв.м, що складається з підвалу загальною площею 160,5 кв.м підсобною площею 160,5 кв.м ( 1-1 більярдна площею 92,1 кв.м, 1-2 кладова площею 19,7 кв.м, 1-3 коридор площею 2,6 кв.м, 1-4 пральня площею 14,2 кв.м, 1-5 кладова площею 12,0 кв.м, 1-6 котельня площею 19,9 кв.м), першого поверху загальною площею 163,2 кв.м, підсобною площею 163,2 кв.м (1-7 хол площею 15,0 кв.м, 1-8 кухня-столова площею 28,4 кв.м, 1-9 вітальня площею 88,0 кв.м, 1-10 бібліотека площею 19,1 кв.м, 1-11 санвузол площею 5,0 кв.м, 1-12 приміщення охорони площею 7,7 кв.м), другого поверху загальною площею 168,1 кв.м житловою площею 108,0 кв.м, підсобною площею 60,1 кв.м (1-13 хол площею 29,7 кв.м, 1-14 житлова кімната площею 20,1 кв.м, 1-15 санвузол площею 5,9 кв.м, 1-16 гардеробна площею 11,2 кв.м, 1-17 житлова кімната площею 21,8 кв.м, 1-18 житлова кімната площею 13,3 кв.м, 1-19 житлова кімната площею 26,2 кв.м, 1-20 житлова кімната площею 20,6 кв.м, 1-21 житлова кімната площею 19,3 кв.м); господарських будівель і споруд: літ. «Б» - басейн, літ. «В» - гараж, літ. «Г» - навіс, №1,2 - огорожа, І - мостіння, розташованого по АДРЕСА_1 /т.1 а.с.10-22/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року залишено без змін /т.1 а.с.23-28/.

На час ухвалення рішення суду першої інстанції право власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстровано за ОСОБА_2 , про що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зроблено запис №41240 в книзі 269-65, запис внесений 05 квітня 2005 року, реєстраційний номер майна 6665263 /т.1 а.с.24-33/.

В ході судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 , який, як і позивачі в даній справі, є спадкоємцем ОСОБА_5 , на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, 28 березня 2017 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за ОСОБА_2 , що зареєстроване за номером 6665263. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ДП «Центр обслуговування громадян» Ковач В .П. від 28 березня 2017 року №34485001 у скасуванні запису про право власності за номером 6665263 було відмовлено. При цьому, в зазначеному рішенні держреєстратор зазначив, що під час розгляду заяви про скасування встановлено, що заявники звертаються з метою скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за ОСОБА_2 , право у якої виникло на підставі договору купівлі-продажу р.№1346 від 01 квітня 2005 року. Однак, з резолютивної частини поданого заявниками рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року вбачається, що у задоволенні позовних вимог заявників до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено, в зв`язку із чим держреєстратор дійшов висновку, що вказані юридичні обставини позбавляють можливості здійснити дії, спрямовані на проведення державної реєстрації скасування права власності /т.1 а.с.145/.

14 квітня 2017 року до апеляційного суду Одеської області звернулась представник ОСОБА_4 з заявою про роз`яснення рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року. За результатами розгляду вказаної заяви, 29 червня 2017 року апеляційним судом Одеської області ухвалено у задоволенні заяви про роз`яснення рішення відмовити /т.1 а.с.146-151/.

При цьому, у вказаній ухвалі апеляційний суд Одеської області зазначив, що до складу спадщини ввійшли ті права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ці успадковані права та обов`язки обумовлюють для спадкоємців певні дії: 1) оформлення та одержання в установленому порядку державного акту на право власності на земельну ділянку на ім`я спадкоємців; 2) здачу житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно. З отриманням саме цих документів спадкоємці матимуть підставу для звернення до державного реєстратора для здійснення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Якщо існуюча в Реєстрах державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно є перешкодою для компетентних органів державної влади та місцевого самоврядування для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок, то ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 мають звертатися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 , інших осіб, чиїх прав та обов`язків це стосується, про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

Таким чином, на підставі викладеного в ухвалі апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року, суд дійшов вірного висновку, що з метою забезпечення належного виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року та реалізації спадкоємцями свого права введення будинку в експлуатацію та оформлення документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, запис, який міститься в Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, має бути скасовано, оскільки наявність такого запису перешкоджає оформленню визнаних судовим рішенням прав позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

За таких обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів щодо скасування запису у Реєстрі прав власності на нерухоме майно №41240 в книзі 269-65 про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з надвірними спорудами.

Стосовно вимог позивачів щодо виселення ОСОБА_2 з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язання відповідача звільнити вказаний об`єкт від належних ОСОБА_2 майна та речей, суд зазначив наступне.

Відповідно до ч.ч. 4,5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 25 липня 2017 року державним реєстратором Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскровим О.В. було проведено реєстрацію права спільної часткової власності на земльну ділянку площею 0,1442 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 по 1/4 частці за кожним.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом щодо скасування рішення про реєстрацію права спільної часткової власності спадкоємців ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку, однак у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 постановою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року було відмовлено /т.2 а.с.6-13/. Вказана постанова залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2018 року /т.2 а.с.14-17/. На теперішній час по даній справі триває касаційне провадження.

Таким чином, за позивачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_4 зареєстровано право власності на 1/4 частку спірної земельної ділянки за кожним, а право власності на будинок, споруджений на вказаній земельній ділянці, зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 , яка також проживає за вказаною адресою. При цьому та обставина, що виникнення прав ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно пов`язане з судовим рішенням, яке в подальшому було скасоване, підтверджує факт володіння відповідачем вказаним майном без достатніх правових підстав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до обгрунтованого висновку, що проживання відповідача ОСОБА_2 за спірною адресою є порушенням прав позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнаних рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, та, крім того, вимоги щодо виселення відповідача та звільнення будинку від її речей та майна є похідними від вимог про скасування реєстрації, у зв`язку з чим також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 7 ст. 82 ЦПК України встановлено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,1442 га цільового призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", розташованої по АДРЕСА_1 , то суд дійшов вірного висновку щодо їх безпідставності, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року за ОСОБА_3 , після смерті батька ОСОБА_5 , в порядку спадкування за законом визнано право на 1/4 частку незавершеного будівництва (готовністю 96%) з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, та на 1/4 частку спірної ділянки. Тобто, підстав витребувати на користь ОСОБА_3 земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку в цілому немає, в зв`язку із чим позовні вимоги ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягали.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача ОСОБА_3 підлягали частковому задоволенню, а вимоги позивача ОСОБА_4 підлягали задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані та доведені.

Колегія суддів вважає необґрунтованими викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_2 доводи про те, що апеляційний суд Одеської області своїм рішенням від 18 червня 2015 року не визнав за позивачем право власності на 1/4 частку земельної ділянки та на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами готовністю 96%. У зв`язку із зазначеним апелянт вважає, що тільки після того, як позивач оформить документи, що посвідчують його право власності на нерухоме майно, він буде мати право на звернення до суду з вимогами про скасування запису про державну реєстрацію відповідача.

Так, визнаючи за спадкоємцями частку у праві на майно, апеляційний суд Одеської області в рішенні від 18 червня 2015 вказав, що спадкоємцями першої черги, які успадкували спадщину після смерті ОСОБА_5 , є його діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та дружина - ОСОБА_7 , яким належить по 1/4 (кожному) у праві на земельну ділянку та будинок з господарськими будівлями та спорудами (готовністю 96%).

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що майно може бути витребувано власником з чужого незаконного володіння, суд, задовольняючи вимоги про витребування майна від ОСОБА_2 , встановив особу власників та ту обставину, що ОСОБА_2 не є власником спірного майна, а також те, що ОСОБА_2 незаконно володіє цим майном, враховуючи, що вказане майно вибуло з володіння власника поза його волею на підставі судового рішення, яке в подальшому було скасовано.

При цьому, право спадкоємців розпоряджатися нерухомим майном є обмеженим до моменту здійснення державної реєстрації права власності на належне їм майно.

Оскільки спір про право на будинок та земельну ділянку (основна вимога) вже вирішено рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, то будь-які інші вимоги, в тому числі й щодо виселення, скасування державної реєстрації тощо, є похідними і мають вирішуватись в залежності від результатів вирішення основної вимоги.

На сьогоднішній день в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис №41240 в книзі 269-65, внесений 05 квітня 2005 року про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 6665263.

Оскільки порушене право ОСОБА_12 на спадщину було захищено судом шляхом постановлення судового рішення про витребування майна від ОСОБА_2 на його користь, то відповідно до вказаних законодавчих приписів, остання не набула права власності на спірне майно, а отже не може існувати державної реєстрації права власності на особу, у якої таке право відсутнє.

З приводу вказаного ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року було роз`яснено, що якщо існуюча в Реєстрах державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно є перешкодою для компетентних органів державної влади та місцевого самоврядування для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку та житловий будинок, то ОСОБА_12 , ОСОБА_12 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 мають звертатися до суду з відповідним позовом до ОСОБА_2 , інших осіб, чиїх прав та обов`язків це стосується, про скасування державної реєстрації речового права на нерухоме майно.

З наведеного вбачається, що державна реєстрація права власності за позивачами можлива лише після скасування наявного у Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок.

Тому, безпідставним є твердження апелянта про те, що право позивачів на звернення до суду з вимогами про скасування державної реєстрації права власності на будинок у останніх виникне лише після отримання документів, що посвідчують їх право власності на будинок.

Крім того, необгрунтованим є довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що на момент купівлі нею житлового будинку, та на момент розгляду справи судом такого майна, як незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок не існувало, у зв`язку із чим безпідставними є позовні вимоги щодо виселення апелянта з зазначеного житлового будинку.

Так, з рішення апеляційного суду Одеської обалсті від 18 червня 2015 року вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 будівництво було незавершеним. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований житловий будинок, господарські будівлі та споруди відповідно до чинного законодавства України неможливе. Судова практика в таких випадках виходить з визнання за спадкоємцями майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини, та обґрунтованості визнання судовим рішенням за спадкоємцем права забудовника щодо недобудованого будинку визначеного бюро технічної інвентаризації відсотку готовності такого з правом здачі будинку в експлуатацію та отримання на своє ім`я документів, що посвідчують право власності.

Таким чином, за ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , як спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом, які прийняли в установлені законом порядку та строки спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягало визнанню, з огляду на рівність часток кожного, за кожним право на 1/4 частку незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку з правом здачі житлового будинку, господарських будівель і споруд в експлуатацію та отримання документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно.

Таким чином, суд встановив, що спадкоємці ОСОБА_5 після його смерті прийняли спадщину, яка складалася з незавершеного будівництвом (готовністю 96%) житлового будинку загальною площею 491,8 м 2 та земельної ділянки площею 0,1442 га.

Суд також дійшов висновку, що майно вибуло з володіння ОСОБА_5 поза його волею, всі правочини, які вчинялися з майном ОСОБА_5 після його смерті, були вчинені з порушенням закону, а відтак жодна з осіб, які були учасниками цих правочинів, не набули та не могли набути права власності на майно ОСОБА_5 .

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції рішенням від 18 червня 2015 року відновив становище, що існувало до порушення (ухвалення Київським районним судом м. Одеси рішення від 30 березня 2004 року у справі №2-2321/04), зокрема, визнав за спадкоємцями право на майно в порядку спадкування за законом, витребував його з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 та визнав недійсним розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 09 липня 2004 року №943 «Про затвердження державного акту прийняття в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 громадянкою ОСОБА_8 ».

Тобто, на даний час житловий будинок є незавершеним будівництвом (готовністю 96%) та таким, що не прийнятий в експлуатацію.

А тому твердження у апеляцвйній скарзі ОСОБА_2 про те, що такого майна, як незавершений будівництвом (готовністю 96%) житловий будинок не існує, спростовується рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, встановлені у якому обставини, відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, є преюдиціальними та не повинні доказуватись при розгляді даної справи.

Колегія суддів вважає також безпідставним доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про розгляд справи він не знав, суд безпідставно не залучив його до участі у справі в якості сторони, хоча оскаржуване рішення суду першої інстанції зачіпає його права та інтереси як співвласника будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що позбавило апелянта можливості захистити свої права.

Однак, будинок та земельна ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а відтак, суд не вирішував питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 співвласника вказаного майна, оскільки право власності ОСОБА_2 на майно відсутнє в силу закону (ст.ст. 330, 388 ЦК України) і це було встановлено рішенням апеляційного суду, то і жодних прав на це майно, в тому числі як на майно набуте у шлюбі, не має і ОСОБА_1 .

Як зазначає в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року (яким було вирішено питання про скасування реєстрації права власності за його дружиною), його фактично було позбавлено частки його власності у спільній сумісній власності подружжя.

Проте, суд у даній справі не вирішував питання про права на нерухоме майно та не встановлював особу власників, та, оскільки ОСОБА_1 так само, як ОСОБА_2 в силу закону не має жодних прав на належне спадкоємцям ОСОБА_5 нерухоме майно, то рішення суду першої інстанції не стосується його прав, свобод чи інтересів на це майно.

Враховуючи наведене, незалучеиня ОСОБА_1 до участі у справі не є порушенням норм процесуального права судом першої інстанції, а тому не є підставою для скасування судового рішення.

Крім того, колегія суддів враховує, що, як вбачається з інформації, яка міститься на офіційному сайті «Судова влада України», ОСОБА_1 звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, зазначаючи, що будинок та земель ділянка, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , були придбані у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, проте участі у справі не брав, випадково дізнався про існування оскаржуваного рішення, яким порушені його права як співвласника майна.

Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2018 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 було відмовлено.

Безпідставними такоє є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд повинен був застосувати позовну давність до вимог позивачів про скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Так, на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року, ОСОБА_4 28 березня 2017 року звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно ДП «Центр обслуговування громадян» з заявою про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними спорудами за ОСОБА_2 .

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ДП «Центр обслуговування громадян» Ковач В.П. від 28 березня 2017 №34485001 у скасуванні запису про право власності за номером 6665263 ОСОБА_4 було відмовлено.

Таким чином, лише 28 березня 2017 року позивач дізнався про те, що скасувати запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 та виконати рішення апеляційного суду Одеської області від 18 червня 2015 року неможливо без звернення до суду з окремим позовом.

Крім того, іншим позивачем в даному спорі є ОСОБА_3 , право на пред`явлення даного позову у якого виникло лише після досягнення ним повноліття, тобто після 21 жовтня 2015 року.

Повну цивільну дієздатність згідно ч. 1 ст. 34 ЦК України має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ч, 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягай повноліття а також юридичні особи.

На момент, коли належні ОСОБА_5 будинок та земельна ділянка вибули з його законного володіння, та на час набуття ОСОБА_2 права власності на це майно, ОСОБА_3 був малолітнім.

Під час розгляду в суді справи №1512/3763/2012 та винесення апеляційним судом Одеської області рішення від 18 червня 2015 року, ОСОБА_3 не досяг повноліття, у зв`язку із чим здатність особисто здійснювати свої цивільні процесуальні права та обов`язки, в тому числі реалізувати своє право на пред`явлення даного позову до суду, виникла у ОСОБА_3 лише з досягненням останнім повноліття - 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи наведене, кожен з позивачів звернувся до суду в межах строку позовної давності, коли довідався про порушення свого права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права та фактичним обставинам по справі, а також підтверджуються зібраними по справі доказами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2019 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе