Справа № 446/1200/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Костюк У.І.
Провадження № 22-ц/811/388/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 Ганича І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Костюк У.І. від 26 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Старояричівської сільської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Старояричівської сільської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та ін., -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати. Вважає ухвалу неправомірною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, не підтверджена належними доказами. Зазначає, що накладення арешту на майно обмежить первісного позивача у можливості розпоряджатися власним майном на тривалий період, що однозначно завдасть шкоди його інтересам. Крім цього, звертає увагу на те, що забезпечуючи безпідставні вимоги позивача за зустрічним позовом, суд тим самим ставить під загрозу права інших осіб, які є титульними власниками, а також завдає моральної шкоди ставлячи під сумнів тривале володіння та власність на вказане майно. Вказує на те, що жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду, позивач за зустрічним позовом не навів. Зазначає, що заява про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Також, зазначає, що судом не враховано, що позивач за зустрічним позовом просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини і визнати право власності лише на 1/3 частки будинку в той час коли арешт накладено на весь будинок, який належить іншим власникам.

В судове засідання окрім відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника, а також представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ОСОБА_7 ., решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представника на підтримання апеляційної скарги, представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 Ганича І.М. в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, заяви про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, заяви про забезпечення позову, апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Так, як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ч.2 ст. 149, ч.7 ст. 153, ч.3 ст. 154 ЦПК України, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, виходив з того, що предметом спору є житловий будинок на АДРЕСА_1 , тому відчуження позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним ОСОБА_6 спірного нерухомого майна може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення. Судом встановлено з матеріалів справи, що житловий будинок на АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 . З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд прийшов до висновку, що заяву в частині накладення арешту на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 слід задовольнити. Що стосується вимоги про заборону вчиняти будь-які дії щодо житлового будинку на АДРЕСА_1 , то у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

Колегія суддів, вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення, обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають.

Згідно ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як допред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до змісту п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», у якій судом касаційної інстанції розтлумачено схожі правовідносини, «забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду».

Відповідно до змісту п. 3 Постанови, згідно з п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно змісту п.4 згаданої Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що:

-між сторонами дійсно виник спір та

-існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову;

-з`ясувати обсяг позовних вимог,

-дані про особу відповідача, а також

-відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів, відповідно до вказаних вище вимог закону та роз`яснень схожих за змістом правовідносин, перевіряючи: чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача; відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; а також беручи до уваги інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, вважає, що у суду першої інстанції підстав для забезпечення позову не було та апеляційну скаргу слід задовольнити.

Як вбачається із виділених матеріалів цивільної справи, що надійшли на розгляд до апеляційного суду, Кобак Надією ОСОБА_9 заявлено позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Старояричівської сільської ради, третьої особи ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_6 права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом першої черги після смерті мати ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/3 частку житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Крім цього, ОСОБА_3 звернувся в суд з зустрічним позовом до Старояричівської сільської ради, ОСОБА_6 , третьої особи ОСОБА_1 , у якому просив:

- визнати поважними причини пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_8 ;

- визнати за ним право власності на спадкове майно матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема на належну їй 1/3 частку в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом.

Також, 10.12.2018 року ОСОБА_3 подано заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом, у якій такий просив:

-скасувати рішення виконкому Старояричівської сільської ради №29 від 28.03.2007 року про розподіл часток колишнього колгоспного двору і оформлення права власності по 1/3 спірного житлового будинку кожному ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 ;

-визнати недійсним заповіт ОСОБА_10 від 14.05.2006 року на користь ОСОБА_6 , посвідчений виконкомом Старояричівської сільської ради Кам?янка-Бузького району Львівської області і зареєстрований в реєстрі за №235.

Відповідно до вказаної заяви про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом судом першої інстанції до участі у справі також залучено як співвідповідача ОСОБА_1 (помилково вказавши ОСОБА_11 ).

Крім цього, позивач за зустрічним подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів забезпечення його позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна.

Заяву мотивував тим, що предметом спору по даній справі є визначення права на частку у спадковому майні, а саме частку у будинковолодінні за вказаною вище адресою, котра належить йому як спадкоємцю першої черги за законом після смерті його матері, ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що є підстави, що даний будинок, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Перевіряючи ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині, тобто в частині задоволення заяви про забезпечення позову частково та накладення арешту на житловий будинок, про який йшлося, суд апеляційної інстанції прийшов до таких висновків.

Як вбачається із наведеного вище та виділених матеріалів цивільної справи єдиною із вимог зустрічного позову, яка могла б бути забезпеченою у спосіб накладення арешту на майно є вимога про визнання права власності на спадкове майно матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на належну їй 1/3 частку в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем першої черги за законом.

Решта ж вимог не є матеріальними та потенційне рішення суду про задоволення таких буде виконано одночасно із набранням таким можливим рішенням законної сили, а саме: причини пропуску строку для прийняття спадщини будуть визнані поважними; рішення виконкому сільської ради скасоване, а заповіт визнаний недійсним.

Інших вимог позивачем за зустрічним позовом не заявлялось, зокрема про витребування певного майна, повернення такого попередньому власнику, тощо.

Отже, єдиною вимогою, за якою можливо вжити захід забезпечення такий як арешт є вимога про визнання права власності на 1/3 частки в будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_12 .

Як вбачається із матеріалів справи право власності на будинок, якого стосується спір зареєстроване у встановленому законом порядку на трьох осіб: ОСОБА_8 (померла мати позивачів за обома позовами) 1/ АДРЕСА_2 ; ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом) 1/3 частина та ОСОБА_10 (померлий батько позивачів за обома позовами).

Крім цього, позивачка за первісним позовом ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/3 частину будинку, якого стосується спір після смерті батька ОСОБА_10 . Однак даних про те, що право власності на вказану частину будинку зареєстроване за нею у встановленому законом порядку матеріли справи не містять.

Відповідно слід вказати про те, що накладення арешту на 2/3 частки будинку, які зареєстровані за ОСОБА_1 та ОСОБА_10 не стосуються предмету спору у частині, про яку йшлося та яка може бути забезпечена шляхом накладення арешту на майно та щодо таких частин будинку позивач за зустрічним позовом матеріальних вимог не заявляв (представник позивача в своєму виступі в суді апеляційної інстанції вказав, що такі вимоги розглядаються в рамках іншої цивільної справи). Вимоги ж про визнання недійсним заповіту та скасування рішення сільської ради як вказано вище не можуть бути забезпечені у спосіб накладення арешту, оскільки не є матеріальними.

Щодо третьої частки будинку, про визнання права власності на яку заявлено вимогу за зустрічним позовом, то така будь-якому відповідачу (на майно якого може бути накладено арешт відповідно до вимог закону) не належить, натомість зареєстрована за померлою особою.

Крім цього, зважаючи на те, що така частка зареєстрована за померлою особою та, право власності на яку не оформлено у встановленому законом порядку, не може бути відчужена будь-ким з відповідачів, чи щодо такої у будь-який інший спосіб не може бути вчинено дій відповідачами, які б унеможливили виконання рішення суду у цій частині чи утруднили його виконання.

Окрім цього, інша особа, яка теж претендує на вказану частку будинку теж подала окремий позов (первісний позов) про визнання права власності на таку частку за нею, що відповідно вказує на неможливість оформлення права власності на вказану частку інакше ніж за рішенням суду.

Також, наклавши арешт на весь будинок, судом фактично порушені права ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , оскільки їхні (реальна та потенційна) частки будинку не є предметом даного спору.

Крім цього, заходи забезпечення позову, вказані позивачем в заяві не слід вважати співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки заявник у заяві просить накласти арешт на житловий будинок вцілому, у позовній ж заяві заявлена вимога про визнання права власності на 1/3 частку вказаного майна.

Зважаючи на вказане, а саме те, що 2/3 частки будинку, на які накладено арешт не є предметом спору, а 1/3 частка не належить відповідачам та не може бути відчужена, накладення арешту судом на згаданий будинок слід вважати безпідставним.

Як вказано вище, забезпечення позову покликане забезпечити належне виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вплинути на можливе утруднення його виконання чи сприяти уникненню можливості його невиконання. Вказані заходи не стосуються інших можливих спорів чи подальших наслідків, що можуть виникнути внаслідок задоволення позовних вимог, зокрема, і потенційної можливості виникнення інших спорів за участю сторін даного спору.

Зважаючи на вказане у суду першої інстанції підстав для задоволення поданої заяви та вжиття заходів забезпечення позову, які вжиті судом не було, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову у задоволенні такої, чим слід апеляційну скаргу задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року скасувати та у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра