Дата документу 07.06.2019 Справа № 333/1456/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 333/1456/18Головуючий у 1-й інстанції Холод Р.С. Повний текст рішення складено 30.01.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/1614/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.12.2012 року станом на 15.03.2018 року у розмірі 32007,74 грн., яка складається з наступного: 9197,78 грн. заборгованості за кредитом; 6141,90 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 14786,31 грн. заборгованості за пенею та комісією; 1881,75 грн. штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, від сплати якої відповідач на користь Банку у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1762,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначений суддя першої інстанції (а.с.39).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с.43) провадження у цій справі відкрито.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року (а.с. 148-155) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 9353,21 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.12.2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 514,86 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 159-160) просила рішення суду першої інстанції змінити в частині нарахованої заборгованості за кредитом, відсотками та пені, вирішити питання судових витрат.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 174).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 197), справу призначено до апеляційного розгляду в спрощеному порядку без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 205).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 у цій справі (а.с. 201-204).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала у відпустці (а.с.207-208).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови, погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог Банку.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в мажах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 і лише в оскаржуємій частині в частині задоволення позовних вимог Банку.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку частково у цій справі, керувався ст. ст. 253, 257, 261, 522, 530, 536, 549, 610-612, 617, 625, 629, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 12 ,13, 76, 81, 141, 280, 289 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку в частині їх задоволення.

Проте із такими висновком суду першої інстанції погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, 14.12.2012 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н (а.с.5-29), згідно умов якої, Банк надав позичальнику кредит у розмірі 14635,29 грн. Кредит був наданий на умовах його забезпечення строковості, повернення та плати за користування. Позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 18% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (а.с. 5-29).

Відповідно до п. 1.1.1 Генеральної угоди зменшено розмір заборгованості ОСОБА_1 , виниклої за час надання ОСОБА_1 кредиту, а саме: проценти - на 1103,55 грн., комісію - на 300,31 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 777,89 грн. (а.с. 5).

Заборгованість за кредитним договором № SAMDN1327 з 14.12.2012 року (з дати укладання Генеральної угоди) складає 15521,29 грн., кінцевий строк погашення 31.12.2015 р.

Розділом 2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості сторони обумовили, що Банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 14635,29 грн. на строк 36 місяців з 14.12.2012 року по 31.12.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 14635,29 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти в сумі 530,97 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших видатків у відповідності до Умов та правил.

Відповідно до п. 1.5 Генеральної угоди, її підписання не є рішення Банку про анулювання заборгованості ОСОБА_1 .

На підставі п.1.1.5.32 вказаних Умов при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш, ніж на 30 днів, відповідач зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

П. 2.1.1.12.6 Умов і правил надання банківських послуг за користуванням кредитом Банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами Банку із розрахунку 360 календарних днів у році.

Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 зазначених Умов у випадку виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн., включаючи прострочені зобов`язання, відповідач сплачує банку пеню, яка розраховується як: пеня = базова процента ставка по договору / 30 (нараховується за кожен день прострочки кредиту) + 50 грн. одноразово. Пеня нараховується у день нарахування процентів по кредиту.

Згідно п. 1.1.7.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_1 вимоги Генеральної угоди № б/н від 14.12.2012 року не виконувала, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачувала. Станом на 15.03.2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 32007,74 грн., а саме: 9197,78 грн. заборгованість за кредитом; 6141,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 14786,31 грн. заборгованість за пенею, 1881,75 грн. штраф відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди (а.с.3-4).

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 612 ч. 1 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно із ст. 625 ч. 1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з руху коштів по особовому рахунку відповідача (виписка а.с. 70-71, 83-84, 121-124), ОСОБА_1 активно користувалась кредитною карткою, періодично як знімала кошти, так і вносила платежі на погашення заборгованості. Останній раз відповідач сплачувала грошові кошти на погашення заборгованості, тобто здійснила черговий щомісячний платіж - 03.02.2015 року у розмірі 298,00 грн. (а.с. 3 зворот).

Крім того встановлено, що 21.03.2018 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя (а.с. 56-60) ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання недійсною угоди та визнання права на відшкодування моральної шкоди в сумі 2000,00 грн., яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 20.06.2018 року вказане рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя залишено без змін і воно набуло законної сили 20.06.2018 року. Тобто, вказаним рішенням суд не знайшов підстав для визнання Генеральної угоди, укладено 14.12.2012 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», недійсною.

Згідно із ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, позивач обов`язки за умовами Генеральної угоди виконав, а ОСОБА_1 порушує свої зобов`язання щодо повернення кредиту з процентами періодичними платежами в сумі 530,97 грн. до 31.12.2015 року включно, тому з останньої суд першої інстанції правильно вважав, що необхідно стягнути заборгованість за умовами зазначеної Угоди, виходячи з такого.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки, Генеральна угода встановлює окремі зобов`язання Геворкян Р.А. (щомісячно сплачувати по 530,97 грн.), які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказана правова позиція була висловлена в постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 (провадження 14-10 цс18).

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, тобто судом даний строк буде рахуватися з 23.03.2015 року, так як позивач звернувся до суду 23.03.2018 року.

Виходячи із розрахунку заборгованості (а.с. 3-4), який не був спростований відповідачем та її представником, суд першої інстанції правильно вирахував суму заборгованості за кредитом в межах строків позовної давності за період з 23.03.2015 року по 31.12.2015 року шляхом вирахування сум у колонці 5 розрахунку заборгованості і вона складає: 3912 грн. 74 коп. (8263 грн. 30 коп. (борг по кредиту станом на 31.12.2015 р.) 4350 грн. 56 коп. (борг по кредиту станом на 23.03.2015 року).

Відповідно до ст. 1048 ч. 1 та ст. 1054 ч. 1 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Погоджений сторонами Генеральної угоди строк кредитування до 31.12.2015 року, тобто до цього часу Банк мав право нараховувати проценти та пеню за кредитом.

Однак, суд першої інстанції допустився помилки у цій справі, стягнувши з відповідача на користь Банку пеню в межах строку позовної давності у розмірі 4047 грн. 01 коп. (колонка 14 у розрахунку заборгованості: 14786 грн. 31 коп. (борг по пені станом на 15.03.2018 року) 10739 грн. 30 коп. (борг по пені станом на 31.03.2017 р.), яка була безпідставно нарахована Банком після закінчення строку дії договору 31.12.2015 року.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ст. 1050 ч. 2 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пені за кредитом припиняється, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ст. 625 ч. 2 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року в оскаржуваній частині у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку пені 4047,01 грн. слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити; у зв`язку із чим, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у цій справі змінити, вважати загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню у цій справі з ОСОБА_1 на користь Банку, «5306,20 грн.» (розрахунок: загальна сума стягнутої судом першої інстанції за рішенням суду заборгованості у цій справі 9353,21 грн. пеня 4047,01 грн.)», сумою судового збору «730,25 грн.» (розрахунок згідно із ст. 141 ч. 13 ЦПК України: судовий збір за подачу позову 1762,00 грн. (а.с. 36) + судовий збір за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. = 4405,00 грн.; сума задоволених позовних вимог ОСОБА_1 5306,20 грн. * судовий збір 4405,00 грн./ сума заявлених Банком позовних вимог 32007,74 грн.); в решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 369, 371 372, 374 - 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року в оскаржуваній частині у цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку пені 4047,01 грн. скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку відмовити.

У зв`язку із чим, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у цій справі змінити, вважати загальною сумою заборгованості, що підлягає стягненню у цій справі з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (), «5306,20 грн. (п`ять тисяч триста шість гривень двадцять копійок)», сумою судового збору «730,25 грн. (сімсот тридцять гривень двадцять п`ять копійок)».

В решті рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині залишити без змін.

В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 07.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.