Справа № 663/213/18
Провадження № 2/663/86/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року Скадовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Шабрацького Г.О.

при секретарі - Кліщ Л.П.

за участю:

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Скадовська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року позивачі звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали, що 11 жовтня 2004 року було зареєстровано договір купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Продавець за Договором - ОСОБА_7 , покупці - ОСОБА_6 , ОСОБА_4 . Позивачі по справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , - є батьками ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 є колишнім чоловіком ОСОБА_4 , шлюб було розірвано рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 24 вересня 2015 року.

У вересні 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішити придбати собі у власність житловий будинок у с АДРЕСА_1 . Вони також розглядали й можливість надання будинку для тимчасового проживання доньці з її сім`єю - до того моменту поки відповідачі по справі не придбають собі власний будинок.

У жовтні 2004 року вони знайшли відповідний будинок, який був виставлений на продаж ОСОБА_7 . Подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися з ОСОБА_7 про покупку житлового будинку та узгодили деталі укладення договору, та 06 жовтня 2004 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_7 у якості оплати за житловий будинок грошові кошти в сумі 9800 доларів США (еквівалентно 52012 грн. 52 коп.).

11.10.2004 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 поїхали до приватного нотаріуса Вербовської Л.Д. з метою укладення договору купівлі-продажу житлового будинку. Однак, під час укладання договору купівлі-продажу будинку виявилось, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні оригінали паспортів та ідентифікаційного коду, та з метою скоротити витрати часу, подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7 домовились оформити договір-купівлі продажу будинку на ОСОБА_4 та ОСОБА_8 в який були відповідні документи. У присутності нотаріуса було зареєстровано договір між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , ОСОБА_8

Позивачі вважають, що вищезазначений договір не відповідає її внутрішньому волевиявленню, оскільки вони вважали що будинок буде належати їм, оскільки вони за нього заплатили, і лише формально оформлюють його на доньку з її чоловіком. Наміру покупати будинок дочці та її чоловіку не мали. Саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично уклали договір купівлі-продажу спільного житлового будинку, вони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору з продавцем ОСОБА_7 , вони сплатили кошти за житловий будинок, і саме вони прийняли його в експлуатацію після покупки.

З врахуванням посилання у позові, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2004р., та визнати за позивачами право власності на вказаний житловий будинок на підставі ч. 1 ст. 229 ЦК України.

Відповідно до уточнення позовних вимог від 09.07.2018, позивачі не змінюючи підстав позову, уточнили позовні вимоги та просили: 1) визнати недійсним в частині покупців договір купівлі-продажу від 11.10.2004р. житлового будинку; 2) Визнати ОСОБА_1 покупцем житлового будинку згідно договір купівлі-продажу від 11.10.2004р.; 3) Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивачі та представник позивачів позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що він хотів придбати хату для себе, та у 2004 році знайшов будинок у АДРЕСА_1 . Він особисто оглядав будинок, домовлявся з продавцем ОСОБА_7 та передавав продавцю кошти за будинок. Сім`я Коваленків тільки наприкінці один раз приїхала з ним оглянути будинок. 11.10.2004 під час укладання у нотаріуса договору купівлі-продажу він запропонував оформити будинок на дітей, оскільки забули власні документи та мали борги в зв`язку з чим побоювались що новий будинок в них заберуть за борги. В новому будинку вони не проживали, та дозволили там жити сім`ї ОСОБА_10 . Вони зробили в будинку більшу частину ремонту та займались благоустроєм двору. Вирішили переоформити будинок на себе оскільки дочка розірвала шлюб з чоловіком, але ОСОБА_6 відмовляється переоформляти будинок. Наполягає, що при укладанні договору купівлі-продажу позивач помилялася щодо юридичної природи правочину, який вчиняв, оскільки вважав що незважаючи на оформлення договору на дочку він є покупцем та власником будинку. ОСОБА_6 коштів за будинок йому не віддавав.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_2 пояснила, що вони хотіли придбати хату для себе, та у 2004 році її чоловік знайшов будинок у АДРЕСА_1 . Він особисто оглядав будинок, домовлявся з продавцем ОСОБА_7 та передавав продавцю кошти за будинок. Сім`я Коваленків тільки наприкінці один раз приїхала з ним оглянути будинок. Вони вирішили оформити будинок саме на ОСОБА_10 , оскільки самі мали борги в розмірі 5000 дол. США, та побоювались що новий будинок в них заберуть за борги. Після оформлення купівлі-продажу будинку вони дозволили там проживати сім`ї Коваленків. При цьому більшу частину ремонту в будинку та благоустроєм двору займались вони. В 2014 році вони віддали борги та звернулись до Коваленків щоб переоформити будинок але ОСОБА_6 відмовляється його переоформляти. Наполягає, що при укладанні договору купівлі-продажу помилялась щодо юридичної природи правочину, оскільки вважала що незважаючи на оформлення договору на дочку з чоловіком, власниками будинку будуть позивачі.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Крім того, допитана в якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що батьки покупали будинок в АДРЕСА_1 для власних потреб. Батько ОСОБА_1 сам знайшов будинок, оглядав його та сплачував за нього кошти. Про борги батьків вона не знала. До купівлі будинку вони з чоловіком один раз його оглянули. Для оформлення договору вони всі поїхали до нотаріуса, а оскільки батько забув паспорт то він запропонував оформити будинок на неї з чоловіком. Договір укладали добровільно без будь-якого примусу. Після купівлі будинку їх сім`я стала проживати в новому будинку, а батьки залишились жити в своєму. Батьки в новому будинку не жили, але вони та за їх кошти зробили ремонт та займались його благоустроєм. Вона вважала, що власниками будинку є її батьки, оскільки вони за нього сплачували.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та пояснив що будинок в АДРЕСА_1 покупався саме для сім`ї ОСОБА_10 , а не ОСОБА_9 . В сім`ї Роземборських є власне житло АДРЕСА_2 та в новому будинку вони ніколи не проживали. Не заперечував, що саме ОСОБА_1 передавав продавцю кошти за будинок, але протягом 2004-2006 років, половину суми йому віддав ОСОБА_6 та його батьки. Відповідав утримував будинок та приймав участь в його ремонті. Ставить під сумнів пояснення позивачів, що природи помилки, оскільки в позовній заяві як підставу позову ними заявлялось, що оформили будинок на сім`ю Коваленків так як позивачі забули вдома паспорти, а в судовому засіданні пояснили, що побоювались що будинок заберуть за борги, про які ніхто не знав до самого судового засідання. Крім того, Роземборські з жодними претензіями про визнання їх власниками будинку до них не звертались до часу поки сім`я ОСОБА_10 не розірвала шлюб. Вважає, що даний позов заявлено з метою позбавити відповідача ОСОБА_6 права власності на спільне майно набуте під час шлюбу.

Вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 11.10.2004, ОСОБА_7 продав а ОСОБА_6 , ОСОБА_4 купили в рівних частках житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до розписки складено 06.10.2004 р. ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 9800 доларів в якості оплати за житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язується укласти договір купівлі-продажу будинку (а.с.19).

Відповідно до рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 24.09.2015 по справі №663/2013/15-ц, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 розірвано, ОСОБА_4 залишено прізвище « ОСОБА_11 » (а.с.17-18).

Відповідно до копії заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.01.2018, ОСОБА_1 звернувся до органів поліції з заявою що ОСОБА_12 відмовився віддавати будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який придбав ОСОБА_1 . Відомості щодо вказаної заяви внесено до ЄРДР. (а.с.20-21, 23).

Відповідно до розписки складеної 01.06.2003 року, ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_13 5000 доларів США (а.с.98).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що йому належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Восени 2004 р. він продав вказаний будинок. Оглядав будинок та домовлявся щодо умов його продажу він безпосередньо з ОСОБА_1 , від нього він також отримав всі кошти за будинок. Сім`я Коваленків були присутні один раз при огляді будинку. Чому оформлено договір купівлі продажу на Коваленків не знає, він підписав договір купівлі продажу так як отримав всі гроші за нього, та всі учасники були з цим згодні. Після продажу будинку бачив що там проживають ОСОБА_14 .

Допитана в якості свідка ОСОБА_13 повідомила, що Роземборські є її добрими знайомими та вона у 2003 році давала їм в борг 5000 доларів США. Віддавали вони борг потроху, та повністю віддали у 2014 році. Вона їм казала що звернеться до суду якщо не віддадуть борг, але не зверталась.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому, згідно із п. п. 7, 19, 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та їх застосування наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ст. ст. 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. Зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року, правочин вчинений під впливом помилки відповідно до ст. 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилялась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Волевиявлення особи включає в себе вільне (без будь якого тиску) вираження її волі щодо укладення конкретного правочину (прояв ініціативи); висловлення змісту (умов) зазначеного правочину; вираження бажання щодо особливостей складання правочину; бажання настання наслідків, що обумовлені правочином; можливість ознайомитися зі змістом складено правочину; підписання правочину. Всі ці складові становлять повноцінний вияв волевиявлення особи.

Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу з відповідачами замість договору купівлі-продажу з позивачами, суд визначає не тільки за фактом передачі коштів за будинок та наявність в позивача боргів, а й за такими обставинами, як: наявність у позивача іншого постійного житла, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором позивачам та постійне проживання відповідачами у спірному житлі, те що позивачі виявили обставини щодо яких помилялись лише під час розірвання шлюбу сім`ї ОСОБА_10 .

Судом встановлено, і підтверджено показами сторін, свідка ОСОБА_7 , що ОСОБА_1 безпосередньо договорювався з продавцем щодо умов купівлі будинку та особисто передав йому кошти за будинок, але це відбувалось не без участі сім`ї ОСОБА_10 , які також оглядали будинок. Ініціатива укладення договору купівлі-продажу з Коваленками в якості покупців виходила саме від позивачів без будь-якого примусу чи насильства. Після укладення спірного договору в будинку постійно проживали тільки сім`я ОСОБА_10 , які його утримували. Сім`я Розенборських має власне житло в якому проживала до укладання спірного договору, та в якому проживає по теперішній час.

Вищезазначені обставини дають підстави для висновку про намір позивачів на купівлю житла саме для сім`ї ОСОБА_10 , у зв`язку з чим саме ОСОБА_6 , ОСОБА_4 уклали договір з ОСОБА_7 щодо купівлі-продажу житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Посилання позивачів та представника позивача на те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано для власних потреб, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки спростовуються їх власними поясненнями, поясненнями відповідачів та свідка ОСОБА_7 , які зазначили що в спірному домоволодінні, після його продажу ОСОБА_7 , проживали тільки відповідачі - сім`я ОСОБА_10 , позивачі в спірному будинку не проживали. При цьому, позивачами зазначено, що вони мають власне житло в якому постійно проживають, взяли у 2003 році в борг 5000 доларів США, а у 2004 році замість того щоб віддати борг, покупають житло вартістю згідно розписки за 9800 доларів США, в якому не мають потреби та в якому не проживають. До пояснень позивачів, що вони оформили придбаний будинок на сім`ю Коваленків в зв`язку з тим, що забули вдома паспорти суд ставиться критично, оскільки відстань між м. Скадовськ та с. Новомиколаївка становить близько 20 км., та позивачі мали можливість, за час поки нотаріус готувала договір купівлі-продажу, привезти вказані документи. Крім того, протягом десяти років позивачі не вчиняли жодних дій щодо оспорювання правочину, і лише після розлучення ОСОБА_6 з ОСОБА_4 , вони з`ясували що помилились під час вчинення правочину у 2004 році.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за №9 від 06 листопада 2009 р., Відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ( 435-15 )), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом обману, є помилка яка існувала саме на момент вчинення правочину та яка мала істотне значення.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків та під час укладання договору купівлі-продажу позивачі помилялись щодо дійсних обставин, які мають істотне значення.

На підставі наданих суду доказів суд приходить до висновку, що укладений договір відповідав внутрішній волі позивачів, відповідачів по справі щодо правової природи та змісту правочину, а тому він не може бути визнаний недійсним, в зв`язку з чим у задоволенні позову належить відмовити.

Згідно за ст.141 ЦПК України у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 717 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 78, 81, 95, 141, 247, 259, 268, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Скадовський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи,якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 03.05.2019 року.

Суддя Скадовського районного суду

Херсонської області Г.О. Шабрацький