КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Колесник О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/6631/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , поданої адвокатом Купченком Вадимом Володимировичем, на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із зазначеним позовом та просило стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 16 березня 2012 року у розмірі 42 095,74 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 4171,23 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі - 32 116,32 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі - 3327,44 грн; штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова ) - 1980,75 грн., а також стягнути судові витрати у розмірі 1600 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 16 березня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4300 грну вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Однак, порушуючи умови договору, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань і заборгованість добровільно не погашає, у зв`язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» просив у судовому порядку стягнути вказані кошти.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 1236,49 грн в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 березня 2012 року, 8 674,47 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 859,94 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1982,75 грн штрафу (процентна складова), 1600 грн судового збору, що разом складає 14 851,65 грн. В задоволенні стягнення решти суми відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, адвокат ОСОБА_1 - Купченко В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що докази, які були долучені до позовної заяви та до відповіді на відзив не обґрунтовують заявлені позовні вимоги та не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки копія анкети-заяви не містить інформації про дату отримання платіжної картки, як і інформації про номер кредитної картки, яку отримала ОСОБА_1 , а також матеріали справи не містять доказів того, що вказану кредитну картку взагалі було видано ОСОБА_1

Окрім того, апелянт вважає, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а також не було враховано, що згідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості пені, який зроблено за період з 31 січня 2015 року по 30 вересня 2017 року, тобто за 2 роки та 7 місяців, хоча, на думку апелянта, до вказаним правовідносин має застосовуватись спеціальний строк позовної давності в один рік встановлений Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Відзив від позивача по справі на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 16 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов і правил надання банківських послуг" відповідачка зобов`язувалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитратах платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Відповідно до умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг.

Судом встановлено, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором від 16 березня 2012 року №б/н заборгованість відповідача по кредитному договору за період з 06 березня 2012 року по 30 вересня 2017 року становить 42095,74, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 4171,23 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом у розмірі - 32 116,32 грн; заборгованості за пенею та комісією у розмірі - 3327,44 грн; штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова ) - 1980,75 грн (а.с.4-6).

Вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачем доведено факт надання відповідачу кредиту у розмірі 4300 грн., отримання ним, використання вказаних кредитних коштів, що підтверджується розрахунком Банку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ч. 2 ст. 625 цього кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 березня 2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджує отримання нею кредиту у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 20,40% на рік суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7).

Указаним договором передбачено, що клієнт ознайомлений та погоджується з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною картою", а також «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору, позивач надав до суду копію анкети - заяви від 16 березня 2012 року, а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з «Умов і правил надання банківських послуг», фото ОСОБА_1 з карткою, (а.с.7-8, 80, ).

На підтвердження заборгованості відповідача перед Банком надано розрахунок заборгованості з 16 березня 2012 року по 30 вересня 2017 року та виписки по рахунку відповідача (а.с.4-6, 75-79).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 активно користувалась грошовими коштами, а також здійснювала погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, що свідчить про визнання та прийняття умов укладеного договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до п. 1 ч. 2 позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за період з 17 листопада 2014 року по 30 вересня 2017 року, що складає три роки, які передували дню подачі позову, та заборгованості по процентам, пені та штрафів, за період з 30 листопада 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення позивачем номера кредитної картки, а також терміну її дії, спростовується наданою позивачем довідкою про отримання ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) згідно до кредитного договору б/ від 16 березня 2012 року карток НОМЕР_2 та НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2015 року ( а.с. 83 )

Не обґрунтованими на думку апеляційного суду є доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом вимог ст. 256-258 ЦК України, оскільки з матеріалів справи та рішення суду першої інстанції вбачається, що судом зазначені норми матеріального права враховані і заборгованість із відповідачки стягнута з врахуванням поданої нею заяви про застосування строків позовної давності в межах даних строків.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції викладених в судовому рішення та призводять до скасування зазначеного рішення суду..

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 628, 634, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 12, 76-81, 274, 367-369, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої адвокатом Купченком Вадимом Володимировичем на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв