Єдиний унікальний номер 235/6391/18 Номер провадження 22-ц/804/1256/19

Єдиний унікальний номер 235/6391/18
Номер провадження 22-ц/804/1256/19
Головуючий у 1 інстанції Клікунова А.С.
Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Космачевської Т.В., Соломахи Л.І.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу №235/6391/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року (суддя Клікунова А.С.), ухваленого в приміщенні суду в м. Покровськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є його сином, відносно якого ним виконувалися усі батьківські обов`язки. На даний час позивач потребує матеріальної допомоги свого сина, домовленості надання якої в добровільному порядку не досягнуто. Позивач не працює, щомісячно отримує пенсію, розмір якої не забезпечує необхідний рівень життя, інших доходів не має, тому його матеріальне становище є скрутним. ОСОБА_1 є непрацездатною особою, пенсіонером, значну частину пенсійних виплат витрачає на лікування дружини (інваліда І групи), наразі також має розлади стану здоров`я, тому не отримавши від сина жодної підтримки на прохання про надання допомоги, змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно до смерті.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 2018 року і довічно (до смерті стягувача). Вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_3 не погодилась з даним рішенням суду першої інстанції та подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема суд не врахував, що на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2015 року на її користь з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини. Оскільки оскаржуване рішення впливає на права та обов`язки скаржника, в порушення ч.3 ст.53 ЦПК України, судом першої інстанції ОСОБА_3 не залучено до участі у справі. Так, у зв`язку з ухваленням оскаржуваного рішення, ОСОБА_2 пред`явлено позов до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на дитину.

Судом не перевірено матеріальний стан позивача ОСОБА_1 , а позивачем не доведено факт потреби матеріальної допомоги. Інформація про розмір пенсії позивача в матеріалах справи відсутня. Однак, як їй ( ОСОБА_3 ) відомо, пенсія позивача складає 12000 гривень.

Крім того, на підставі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь його матері, ОСОБА_4 , у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня подання заяви 16.10.2018 року і до дня смерті стягувача.

Оскільки на час подання апеляційної скарги рішення суду щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь батьків не виконуються, а на місці роботи Савицького І.І. ДП «ВК «Краснолиманська», перебуває на виконанні лише один виконавчий лист щодо стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини, скаржник вважає, що позивачем ОСОБА_1 , його дружиною ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 штучно створені умови для стягнення з відповідача аліментів на користь батьків, щоб зменшити розмірі аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини на її ( ОСОБА_3 ) користь.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем та відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.71).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановлено процесуальним законом порядку (а.с.72).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1 , 1958 року народження (підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ) (а.с.5).

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 виданого 02.02.2011 року (а.с.6).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером, виконував належним чином свої батьківські обов`язки щодо відповідача, ним доведено факт потреби у матеріальній допомозі, оскільки розмір пенсії дорівнює 8000 грн., частину яких він витрачає на лікування дружини ОСОБА_4 яка є інвалідом 1 групи, заявлений позов не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, позов визнано відповідачем, а також враховуючи те, що з відповідача вже стягуються аліменти за рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 червня 2018 року, на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнув на користь позивача з ОСОБА_2 аліментів на утримання батька в розмірі 1/8 частини з усіх видів його (відповідача) доходу щомісячно.

Проте, колегія суддів суду апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків, слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч.1 ст.204 СК України.

Вищезазначена стаття Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

При цьому відповідно до частини першої статті 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи.

Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, застосовуючи положення наведеного правила до правовідносин, що врегульовані статтею 202 СК України, апеляційний суд робить висновок, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги суд бере отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому під час постановлення рішення суду слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Крім того, відповідно до ст.203 ЦК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що його дружина ОСОБА_4 (мати відповідача) є інвалідом першої групи, та має пенсію у розмірі 1600 грн., у зв`язку з погіршенням здоров`я позивача та його дружини, він потребує матеріальної допомоги.

Проте жодних підтверджень стану здоров`я позивача та його дружини, наявності потреби у матеріальній допомозі позивачем не надано.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі №235/6342/18 від 09.11.2018р. частково задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 і стягнуто з останнього на її користь аліменти у розмірі 1/8 частини доходу ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і довічно (до смерті стягувача) (а.с.74, 75).

Вказане рішення суду не набрало законної сили та знаходиться на стадії оскарження.

Крім того, з пояснень апелянта ОСОБА_3 , які надані в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що на виконання рішення Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2015р., відповідач по даній справі ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 часки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. На даний час вона отримує, з урахуванням сплати відповідачем заборгованості за аліментами, біля 5000 грн. щомісячно, які утримуються з заробітної плати ОСОБА_2 і складають 50% її розміру. Що також підтверджується довідкою з місця роботи відповідача (а.с.28)

На даний час, після ухвалення рішення про стягнення аліментів на батьків, позивачем подано позов про зменшення розміру аліментів (справа №235/8112/18), стягнутих за вказаним рішенням від 25.06.2015р. (а.с.73). Тому посилання суду першої інстанції в своєму рішенні про те, що звернення ОСОБА_1 з даним позовом до ОСОБА_2 не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб не ґрунтуються на законі і фактичних обставинах справи.

Крім того ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем вони перебували у шлюбі з липня 2012 року по березень 2018 року. За вказаний час у неї склались добрі стосунки з батьками відповідача. Оскільки вона працює вчителькою у школі, їх з колишнім чоловіком дохід був не значний, то батьки останнього самі допомагали їм матеріально, зокрема батько чоловіка ОСОБА_1 (позивач) придбав у 2013 році на своє ім`я двокімнатну квартиру для її ( ОСОБА_3 ) з колишнім чоловіком ( ОСОБА_2 ) проживання. Мати відповідача по справі дійсно є інвалідом, але її чоловік ОСОБА_1 (позивач) має достатній розмір пенсії (більше зарплатної плати відповідача) для утримання своєї дружини.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Оскільки суд першої інстанції не встановив круг осіб, прав і законних інтересів яких стосується дана справа, не залучив їх до участі у справі, а тому був позбавлений можливості встановити фактичні обставини справи і дослідити всі необхідні докази на їх підтвердження, і ухвалити законне і справедливе рішення. Зокрема в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження матеріального положення сторін по справі, без чого не можливо дійти до обґрунтованого висновку по суті спору.

Враховуючи наведене, ухвалою Донецького апеляційного суду від 25.04.2019р. було задоволено клопотання ОСОБА_3 та витребувано докази по даній справі, а саме довідки: з Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - про розмір пенсії позивача, з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - про розмір заробітної плати відповідача (а.с.60).

Отримавши відповідні докази, судом встановлено, що середня місячна заробітна плата відповідача (без відрахувань по аліментним зобов`язанням на утримання дитини) за період квітень листопад 2018 року складає 9901 грн. (а.с.59). Розмір пенсії позивача є більшим і дорівнює 12346,66 грн. на місяць, що не було враховано судом першої інстанції.

Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність у місячному розмірі - 1373 грн. з 1 січня 2018 року; у розмірі 1435 грн. з 1 липня 2018 року; у розмірі - 1497 грн. з 1 грудня 2018 року.

Отже, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі, що значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини першої статті 202 СК України.

З урахуванням наведеного, а також того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він потребує матеріальної допомоги, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи; висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року задовольнити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 09 листопада 2018 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: Т.В. Космачевська

Л.І. Соломаха

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв