ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2456/19 Справа № 202/2270/18 Суддя у 1-й інстанції - Зосименко С. Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

05 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 103701,69 грн. за кредитним договором № б/н від 30 грудня 2013 року та судові витрати у справі у розмірі 1762,00 грн. /а.с. 2-4/.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості і кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач в свою чергу не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто зобов'язання за договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 березня 2018 року має заборгованість у розмірі 103701,69 грн., яка складається з наступного: 5834,30 грн. - заборгованість за кредитом; 88522,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3930,37 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 4914,37 грн. - штраф (процентна складова), що зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено /а.с. 81-84/.

Не погодившись із таким рішенням АТ КБ "Приватбанк" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі /а.с. 87-90/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що останній платіж відповідачем здійснено 28 квітня 2015 року, тому строк позовної давності спливає 29 квітня 2018 року. В той час, як Банк вважає, що звернувся з позовом 29 квітня 2018 року, тобто в останній день строку.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, є законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до кредитного договору б/н від 30 грудня 2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості і кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 31 березня 2018 року існує заборгованість у розмірі 103701.69 грн., яка складається з наступного: 5834.30 грн. - заборгованість за кредитом; 88522.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3930.37 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4914.37 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Звертаючись з позовом Банк зазначав, що відповідач в порушення умов договору не виконував взятих на себе обов'язків, у зв'язку з чим, станом на 31 березня 2018 року має заборгованість 103701,69 грн., яка складається з наступного: 5834.30 грн. - заборгованість за кредитом; 88522.65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3930.37 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 4914.37 грн. - штраф (процентна складова). зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач ОСОБА_1

Колегія суддів погоджується з такими висновками виходячи з наступного.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

До суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 звернувся з заявою про застосування строків позовної давності /а.с. 68-70/.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30 грудня 2013 року останній платіж за кредитним договором був здійснений 28 квітня 2015 року на суму 36,49 /а.с. 6 на звороті, 106/.

До суду з позовом банк звернувся 03 травня 2018 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції суду /а.с. 2/, а отже з пропуском трирічного строку позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, стосовно нібито направлення позовної заяви 29 квітня 2018 року, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позовна заява направлялась засобами поштового зв'язку.

Копія накладної та реєстру /а.с. 112/ не є належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За таких обставин та з підстав, передбачених вказаними вище нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 04 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров