Ухвала

21 травня 2019 року

м. Київ

справа № 755/17499/16-ц

провадження № 61-9162ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Черняк Ю. В. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт», за умовами якого банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 , на який зараховується вклад у розмірі 13 000 доларів США строком на 366 днів, тобто до 12 лютого 2015 року включно, з процентною ставкою на суму вкладу 10 % річних, період нарахування процентів - 1 місяць. ОСОБА_1 неодноразово звертався до банку з вимогою про повернення вкладу та нарахованих процентів, однак банком кошти не повернуто.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір від 12 лютого 2014 року № SAMDNWFD800; стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на його користь грошові кошти у розмірі 13 000 доларів США, проценти за користування банківським вкладом у розмірі 4 352,33 доларів США, 3 % річних у розмірі 908,22 доларів США за період з 29 лютого 2015 року до 19 червня 2017 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір № SAMDNWFD800 вклад «Стандарт», укладений 12 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за депозитом у розмірі 13 000 доларів США, суму нарахованих відсотків за період з 13 лютого 2014 року до 19 червня 2017 року у розмірі 3 609,55 доларів США, 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 20 лютого 2015 року до 19 червня 2016 року у розмірі 25 629,97 грн.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання договору скасовано, в цій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 грудня 2018 року в частині стягнення процентів за договором та суми судового збору змінено, зменшено суму процентів, що підлягали стягненню з 3 609,55 доларів США до 3 000,05 доларів США. Зменшено суму судового збору з 4 943 грн 51 коп. до 4 771 грн 51 коп.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині задоволених вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року - 1 921 грн.

Ціна позову у цій справі становить 18 260,22 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 грудня 2018 року становить 515 362 грн 02 коп. і, відповідно, станом на 01 січня 2019 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб(1 921*500=960 500).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, ураховуючи, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Додатково Верховним Судом враховано, що судове рішення судом апеляційної інстанції постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувана заявником постанова Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року ухвалена у малозначній справі, вона не підлягає касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ю. В. Черняк