Номер провадження: 22-ц/813/4153/19
Номер справи місцевого суду: 495/4603/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4 , про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у складі будівля магазину з кафетерієм літ. «А», площею 175,5 кв.м., вбиральня літ. «Б», ворота з хвірткою №1.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що 01.12.2013 між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким відповідач позичила у нього грошові кошти в розмірі 10000 гривень та зобов`язалась повернути їх у строк до 01 грудня 2015 року. Однак ОСОБА_1 ухиляється від виконання умов договору та у відповідь на його постійні звернення щодо повернення коштів, посилається на скрутне матеріальне становище. За умовами договору позики, у випадку невиконання ОСОБА_1 умов договору, позикодавець має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна, належних позичальнику. Тому, він, ОСОБА_3 , просив суд визнати за ним право власності на будівлю магазину з кафетерієм по АДРЕСА_1 , що належить відповідачу.

До позову ОСОБА_3 долучено копію договору позики від 01 грудня 2013 року.

30.06.2016 за вхідним № 1785/16вх в канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зареєстрована копія листа за підписом від імені відповідача ОСОБА_1 , в якому остання не заперечує проти задоволення позовних вимог, справу просить розглядати за її відсутністю. До листа долучено низку документів стосовно спірного об`єкта (договір оренди земельної ділянки, технічна документація на будівлю тощо).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у складі будівля магазину з кафетерієм літ. «А», площею 175,5 кв.м., вбиральня літ. «Б», ворота з хвірткою №1.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_3 права власності на суб`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у складі будівля магазину з кафетерієм літ. «А», площею 175,5 кв.м., вбиральня літ. «Б», ворота з хвірткою №1, - відмовити.

Апелянт обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що фактичні обставини (факти), якими обґрунтовувалися позовні вимоги не мали місце, а докази, якими вони нібито підтверджуються, сфальсифіковані позивачем. В основу судового рішення покладений фіктивний договір позики від 01 грудня 2013 року та фіктивні письмові пояснення відповідача, згідно з якими позовні вимоги вона визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить суд розглянути справу без її участі в судовому засіданні. Вказані документи відповідачем не підписувались, участь у справі вона не приймала, позаяк не була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, а свідків, у присутності яких нібито був підписаний договір, фізично не існує.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.2 ст.640 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.2 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ст.827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними.

До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

За таких обставин, враховуючи позицію відповідача, позивач повинен довести суду факт укладання між сторонами договору позички від 01.12.2013 року, який відповідач заперечує.

Судом встановлено, що 18.07.2003 рішенням Приморської сільської ради Білгород-Дністровського району № 249-XXIY затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,0110 га для розміщення магазину продовольчої торгівлі в АДРЕСА_2 ; передано в користування на умовах оренди строком на 25 років земельну ділянку площею 0,0110 га для розміщення магазину продовольчої торгівлі в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір оренди з Приморською сільською радою.

На виконання вказаного рішення ради Приморською сільською радою, в особі голови ради Дьяченка В.С., та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Білгород-Дністровському відділі ДП «ЦДЗК», про що в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 02.04.2004 року №238.

03.01.2011 року до договору земельної ділянки від 02.04.2004 року №238 Приморською сільською радою, в особі голови ради Козубенка В.О., та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_1 розпочато будівництво магазину продовольчої торгівлі з кафетерієм, тобто об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 , у складі будівля магазину з кафетерієм літ. «А», площею 175,5 кв.м., вбиральня літ. «Б», ворота з хвірткою №1, який станом на 10.05.2012 року фактично збудовано (дозвіл на виконання будівельних робіт від 05.04.2005 р. № 29, висновок відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 10.05.2012 р. № 162.

11.07.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області ухвалено рішення про задоволення позовної заяви та визнання за ОСОБА_3 права власності на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , у складі будівля магазину з кафетерієм літ. «А», площею 175,5 кв.м., вбиральня літ. «Б», ворота з хвірткою №1. Судове засідання проведено за відсутністю сторін.

10.04.2017 року за вхідним № 9392/17вх до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , яка заперечила факт укладання договору позички із ОСОБА_3 , вимагала перегляду судового рішення та перевірки дій службових осіб канцелярії суду з приводу прийняття документів від її імені.

26.04.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області відкрито провадження у справі за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

28.09.2017 року судом за заявою представника відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу з метою з`ясування достовірності підпису ОСОБА_1 у договорі позики від 01.12.2013 року, у листі від 22.06.2016 року, адресованому судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/4603/16-ц. Ухвала разом із матеріалами справи направлена для виконання до ОНДІСЕ.

31.05.2017 року за вхідним № 14067/17вх до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради надійшла відповідь на запит, що ОСОБА_4 в картотеці реєстраційного обліку Білгород-Дністровської міської ради не значиться.

14.12.2017 року за вхідним № 29294/17вх до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від ОСОБА_3 надійшла заява про залишення його позову без розгляду.

24.01.2018 року матеріали справи з ОНДІСЕ були повернуті до суду у зв`язку із ненаданням оригіналів досліджуваних документів, які в матеріалах справи перебувають у копіях.

Враховуючи викладене, колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги, що оригінал договору позички жодного разу не був предметом огляду у судовому засіданні.

Апеляційний суд вважає, що жоден із зазначених свідків підписання договору судом не встановлений та не допитаний, а в матеріалах справи містяться дані, що вказані особи за заявленими позивачем адресами не зареєстровані та не проживають.

Зазначені обставини є ухиленням позивача від проведення судової почеркознавчої експертизи та визначені законодавством наслідки такого ухилення (право суду визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні).

Представником апелянта суду надана відповідь на адвокатський запит від 23.04.2019 р. начальника Білгород-Дністровського прикордонного загону за №23/815, згідно з якою ОСОБА_1 не перебувала на території України з 06.05.2016 р. по 05.08.2016 р, тобто на момент нібито підписання нею письмових пояснень від 22.06.2016 р. та взагалі на весь період розгляду цивільної справи судом першої інстанції (позов подано 13.06.2016 р., а судове рішення винесено 11.07.2016 р.).

В матеріалах справи відсутній конверт, в якому письмові пояснення могли б надійти до суду поштою.

15.05.2019 року Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеській області зареєстровано кримінальне провадження №0001031 за фактом привласнення ОСОБА_3 об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 Правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст.191 КК України.

За таких обставин, колегія судів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції прийняв судове рішення про права і інтереси ОСОБА_1 , яка не приймала участі у справі.

Викладене свідчить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до її неправильного вирішення.

Оцінюючи докази у їх сукупності, колегія судів приходить до висновку, що факт наявності договірних правовідносин між сторонами, обумовлених наданням позики грошових коштів в розмірі 10000 гривень, позивачем не доведено, а права ОСОБА_1 при розгляді вказаної справи порушено.

Згідно зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч.1 ст.210 ЦК України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 закону №1952-IV).

При прийнятті судом першої інстанції рішення вказані норми законодавства враховані не були, наслідком чого стало визнання права власності за ОСОБА_3 на майно, яке у встановленому законодавством порядку не пройшло державну реєстрацію.

Таким чином, висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, не відповідає фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення - про відмову в задоволені позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 липня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.10.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький