Справа № 459/1004/18 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/1409/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - Ганас А.Б.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2018 року у справі за позовом Вищого професійного училища №11 м.Червонограда до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 року Вище професійне училище №11 м.Червонограда звернулось до суду з позовом про виселення відповідача ОСОБА_1 з кімнати АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09.03.2016 року виконавчий комітет Червоноградської міської ради звернувся до нього з листом з проханням сприяння у вирішенні питання надання житла відповідачу ОСОБА_1 як тимчасово переміщеній особі.

Враховуючи цей лист, відповідача ОСОБА_1 було тимчасово поселено у кімнату АДРЕСА_1 , шляхом укладення з нею 11.04.2016 року договору найму (оренди) на строк до 01.08.2016 року, який за заявою відповідача від 01.09.2016 року було продовжено, шляхом укладення з нею 01.09.2016 року договору найму (оренди) кімнати № 304 у гуртожитку строком до 01.08.2017 року.

Листом від 05.05.2017 року позивач повідомив відповідача про те, що не має наміру продовжувати дію договору найму, та про необхідність звільнення відповідачем кімнати у гуртожитку після закінчення дії договору.

Однак, відповідач вимоги позивача про звільнення наданого їй у тимчасове користування жилого приміщення гуртожитку не виконує, тому позивач просить виселити її з гуртожитку в примусовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.08.2018 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з кімнати № АДРЕСА_1 , без надання їй іншого житлового приміщення.

Стягнуто з відповідача у користь позивача 1762 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального праваі ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаного позову.

Апелянт вважає, що вона не може бути виселена з гуртожитку без надання їй іншого жилого приміщення, оскільки вона відноситься до категорії осіб, яким відповідно до законодавства України призначено пенсію за віком, у тому числі із зменшенням пенсійного віку.

Заслухавши пояснення відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що гуртожиток Вищого професійного училища № АДРЕСА_1 має статус учнівського гуртожитку і призначений для проживання іногородніх учнів на період навчання (п.1.3 Положення про учнівський гуртожиток ВПУ №11 м . Червонограда) .

Поселення учнів у гуртожиток проводиться на підставі заяви, наказу директора і документа, що засвідчує особу (п.3.1 Положення).

З дозволу Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України, Регіонального відділення фонду державного майна окремі вільні нежилі приміщення можуть здаватись в оренду згідно чинного законодавства (п.1.11 Положення).

Відповідач ОСОБА_1 жодного відношення до Вищого професійного училища №11 м.Червонограда та/або до Міністерства освіти і науки України не має, а тому була поселена у вказаний учнівський гуртожиток в порядку сприяння органами місцевого самоврядування забезпеченню її житлових прав, як внутрішньо переміщеної особи.

Підставою для тимчасового поселення відповідача в учнівський гуртожиток з наданням кімнати №304 для тимчасового проживання був договір найму (оренди), укладений 11.04.2016 року між Вищим професійним училищем №11 м.Червонограда (наймодавцем) та відповідачем ОСОБА_1 (наймачем) на строк до 01.08.2016 року (а.с.35-36).

Пунктом 3.1. цього договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.08.2016 року. За згоди наймодавця договір може бути продовжений на наступний термін.

На підставі заяви відповідача ОСОБА_1 та зі згоди позивача вказаний договір було продовжено, шляхом укладення між сторонами 01.09.2016 року нового договору найму (оренди) на строк до 01.08.2017 року (а.с. 39-40).

Про небажання продовжувати дію договору найму та про необхідність звільнити займане відповідачем жиле приміщення кімнати № 304 в гуртожитку після закінчення строку дії договору позивач повідомив відповідача шляхом вручення їй під розписку письмового повідомлення від 05.05.2017 року (а.с.41).

Однак, відповідач після закінчення строку дії договору найму займане нею жиле приміщення кімнати в гуртожитку не звільнила, а тому їй було вручено 16.03.2018 року письмову вимогу про виселення з гуртожитку у зв`язку з відсутністю правових підстав для проживання у ньому, про що повідомлено Департамент освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації (а.с.42-45).

Враховуючи викладене й те, що відповідач проживає в учнівському гуртожитку позивача без законних на те підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про її виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, оскільки такий висновок суду відповідає вимогам ч.1 ст.109 та ч.3 ст.116 ЖК України.

Доводи відповідача про те, що вона відноситься до категорії осіб, які є пенсіонерами по віку, а тому не може бути виселена зі спірного гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, є безпідставними, оскільки, як зазначалось вище, відповідач була тимчасово поселена в учнівський гуртожиток у порядку сприяння органами державної виконавчої влади та органами місцевого самоврядування внутрішньо переміщеним особам, а тому питання про забезпечення її житлом повинно вирішуватись у порядку, встановленому Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Таким чином, підстав для інших висновків, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, в колегії суддів немає, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін.

Враховуючи те, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. відповідачеві було відстрочено до ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, тому такий підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держависудовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.