Дата документу 12.03.2019 Справа № 336/6413/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1198/19 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Є.У.№ 336/6413/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2018 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом. Зазначала, що з кінця 2016 року до середини 2017 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син ОСОБА_5. Після припинення шлюбних стосунків син залишився проживати разом із нею і знаходиться на її утриманні. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, а вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку, просила суд на підставі ст.ст.84, 180-183 СК України стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_6,2017 р.н.,у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно до повнолітня дитини, а також кошти на її утримання у розмірі ј частки від його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, починаючи з 22.10.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти на її утримання у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком малолітнього сина, 2017 р.н., який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Мати малолітнього не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, має постійний заробіток і відповідно до ст.ст.180, 84, 91 СК України зобов'язаний утримувати і малолітнього сина і його матір до досягнення дитиною трирічного віку, яка потребує матеріальної допомоги. Обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів у визначеному позивачкою розмірі, по справі не встановлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти на користь позивачки, оскільки на його утриманні знаходиться матір і неповнолітній брат, який хворіє і потребує коштовного лікування. Судом допущені описки в мотивувальній частині рішення, що також свідчить про його незаконність. Просить рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання позивачки скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки судом дана правильна оцінка зібраним у справі доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Відповідачем не доведений факт знаходження на його утриманні матері і молодшого брата, а вона потребує матеріальної допомоги, оскільки доглядає малолітнього сина, якому на час вирішення справи у суді першої інстанції виповнився один рік. Допущені судом першої інстанції описки в мотивувальній частині рішення виправлені ухвалою суду від 01.02.2019..

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Конституцією України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано.

За положенням ст.ст.141, 180-182 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с.6).

Позивачка ОСОБА_3 не працює, оскільки доглядає за сином до досягнення ним трирічного віку.

Відповідач ОСОБА_4, 1991 року народження, працює електромонтером на ПАТ «Запоріжкокс», отримує регулярну заробітну плату, за даними магнітно-резонансного обстеження у нього початкова стадія протрузії диску (а.с21).

Відповідно до довідки ОСББ «Зернова-30А» станом на 27.11.2018 до складу членів сім'ї ОСОБА_4 входять також його мати ОСОБА_7, брат ОСОБА_8 та малолітній син сторін ОСОБА_5, який фактично проживає разом із позивачкою (а.с.25).

За довідками медичних установ брат відповідача ОСОБА_8, 2002 р.н. має начальне захворювання хребта - пролапс і протрузію міжхребтових дисків, сколіоз 1 ст., а також хворіє на поліноз (а.с.5-29).

Доказів про розмір своїх доходів і доходів своєї сім'ї відповідач суду не надав.

Визначаючи розміру аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції врахував її вік, потребу в утриманні від батьків,стан здоров'я дитини,зростання її потреб з досягненням відповідного віку тощо та обґрунтовано визначив розмір стягнення у частці від заробітку відповідача.

З розміром аліментів на утримання сина відповідач погодився і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржував.

Вирішуючи вимоги щодо стягнення коштів на утримання матері малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив із того, що остання не працює до досягнення сином трьох років і потребує утримання від батька дитини.

Згідно із ч.ч. 2,6 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частиною 2 ст. 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, у них народилася спільна дитина, батьком якої є відповідач.

Обов'язки з утримання дитини виконує позивачка, та з нею проживає дитина, що також не спростовано відповідачем.

В силу того, що дитині на час розгляду справи виповнився один рік, відповідачка не має можливості працювати та забезпечувати себе та дитину.

Відповідач, в совою чергу, є особою працездатною, має можливість надавати допомогу сину та матері, які на теперішній час в силу обставин не можуть забезпечити себе всім необхідним.

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів про перебування на утриманні ОСОБА_4 неповнолітнього брата та матері відповідач не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він має змогу надавати утримання матері свого сина у розмірі, визначеному позивачкою.

Довідка про склад сім'ї відповідача не свідчить про те, що його мати не має доходів і знаходиться на його утриманні разом із молодшим 17-річним сином.

Невиконані кредитних зобов'язання відповідача жодним чином не позбавляють його обов'язку утримувати матір його малолітнього сина.

Допущена судом першої інстанції описка в мотивувальній частині судового рішення виправлена у спосіб, передбачений ст.269 ЦПРК України, і не може бути підставою для скасування судового рішення.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2018 року у цій залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: