ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/7375/18

Номер провадження 22-ц/816/3000/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратенка Максима Миколайовича на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено - 26 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , мотивуючи свої вимоги тим, що він, починаючи з 05.11.1994 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.02.2018 року вказаний шлюб було розірвано. Зазначає, що під час шлюбу було придбано дві однокімнатні квартири, які за письмовою згодою позивача, були оформлені на ім`я його колишньої дружини ОСОБА_2 . Крім того, за час перебування у шлюбі, позивачем було укладено на його ім`я кредитні договори з ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Кредобанк». Вказує, що отримані кредитні кошти ним були використані в інтересах і цілях сім`ї, зокрема на систематичне придбання продуктів харчування, медикаментів, зняття готівки. Просив суд визнати однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 22,82 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частину в праві спільної власності на дану квартиру. Визнати однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,1кв.м. житловою площею 18,2 кв.м., об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на ? частину в праві спільної власності на дану квартиру. Провести поділ спільного майна подружжя, припинивши при цьому право спільної сумісної власності сторін. Виділити ОСОБА_1 однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,1 кв.м. житловою площею 18,2 кв.м., та визнати за ним право приватної власності на дану квартиру. Виділити ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право приватної власності на дану квартиру. Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов`язань за кредитними договорами укладеними з ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кредобанк». Вирішити питання розподілу судових витрат..

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2019 року позов частково задоволено.

Визнано однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проведено поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , припинивши при цьому право спільної сумісної власності сторін. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № АДРЕСА_1 , загальною площею 22,82 кв.м., житловою площею 11,8 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру № АДРЕСА_2 , загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник позивача адвокат Кондратенко М.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким провести поділ спільного майна подружжя, припинивши при цьому право спільної сумісної власності сторін. Виділити ОСОБА_1 однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,1 кв. м. житловою площею 18,2 кв.м., та визнати за ним право приватної власності на дану квартиру. Виділити ОСОБА_2 однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право приватної власності на дану квартиру. Визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарними боржниками по сплаті кредитних зобов`язань за кредитними договорами укладеними з ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кредобанк».

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції безпідставно вийшов поза межі позовних вимог, визнавши за ним право власності на однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач ОСОБА_2 , замість квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , де він фактично мешкає близько 2-х років. Зазначає, що у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 він зареєстрований разом з сином, крім того у ній знаходяться його речі і в ній ним зроблено ремонт. Крім того, вартість квартири, за якою суд першої інстанції визнав за ним право власності є вищою за вартість квартири, за якою він просив суд визнати за ним право власності. Серед іншого позивач посилається на те, що за час перебування у шлюбі, ним було укладено кредитні договори з ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кредобанк». Вказує, що отримані кредитні кошти ним були використані в інтересах і цілях сім`ї, зокрема на систематичне придбання продуктів харчування, медикаментів, зняття готівки, а тому суд першої інстанції безпідставно не визнав його та ОСОБА_2 солідарними боржниками за вказаними кредитними договорами.

У відзиві відповідач просить рішення залишити без змін, оскільки позивач не намагався вирішити питання розподілу майна мирним шляхом, порядок користування квартирами встановлений не за домовленістю сторін, а навпаки у супереч бажання та її інтересів, крім того, оцінка квартир відбулась за замовленням позивача, що вважає є суттєвим, а щодо оформлення позивачем кредитних договорів і використання кредитних коштів на інтереси сім`ї не доведено належними доказами.

Від представника третьої особи - АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Гапона О.Я. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, в частині вимог, про визнання позивача з відповідачем солідарними боржниками за кредитним договором № 013/061/9883/у/54895 від 27.06.2006 р. в редакції додаткової угоди до цього договору від 24.05.2012 р. крім того, просив суд розглядати справу за його відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк заперечує проти визнання відповідача солідарним боржником за кредитним договором укладеним позивачем із банком і тому без їх згоди зміна боржників не може відбутися.

В своїх поясненнях АТ"Кредобанк" також заперечував проти вимог апеляційної скарги

Позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити, оскільки запропонований варіант розподілу майна подружжя не порушує вже складений порядок його користування, а факти використання кредитних коштів доводиться представленими виписками з історії карткових рахунків.

Представник відповідача підтримав рішення і просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник ПАТ «Ощадбанк» в судовому засіданні просив рішення залишити без змін.

Представник банків АТ «Кредобанк» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду не прибули, але належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що однокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та однокімнатна квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 були придбані сторонами під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. Водночас, в разі задоволення позовних вимог позивача в частині визнання його з відповідачем солідарними боржниками за укладеними кредитними договорами, суд втрутиться в господарську діяльність банків з якими укладено зазначені договори.

Колегія суддів апеляційного суду частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.1994 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми, шлюбні відносини припинено у липні 2017 року. (том.1 а.с. 12). За час перебування в шлюбі на ім`я відповідача ОСОБА_2 за письмової згоди позивача було придбано та зареєстровано дві квартири, одна з яких знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якої становить 209373 грн, а інша - АДРЕСА_2 , вартістю 201514грн. В першій квартирі мешкає відповідач, а в іншій проживає позивач.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак не може погодитись з висновками місцевого суду стосовно того, що за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на квартиру № АДРЕСА_1 , загальною площею 22,82 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м.. а за ОСОБА_2 - право власності на квартиру № АДРЕСА_2 , загальною площею 29,1 кв.м., житловою площею 18,2 кв.м. виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позовних вимог заявлених в суді першої інстанції вбачається, що позивач просив суд визнати за ним право власності саме на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том. 1 а.с. 9). Водночас, в матеріалах справи відсутні будь - які заяви стосовно уточнення чи зміни предмету позовних вимог, як і відсутні будь - які заяви чи клопотання відповідача щодо поділу спільного сумісного майна, а саме вищевказаних квартир.

Як повідомив позивач на даний час разом з ним мешкає їх повнолітній син, який разом із ним зареєстрований в цій квартирі, з моменту припинення шлюбних відносин у липні 2007 р., він за власні кошти відремонтував приміщення квартири і його колишня дружина проти цього не заперечила, притому, що квартира в якій проживає відповідач є меншою за площею.

У зв`язку із рівністю права подружжя на спільне майно нажитого в шлюбі і приймаючи до уваги вже фактичне використання колишнім подружжям житлових приміщень та вимоги норм ст. 48 ЖК України щодо розміру жилого приміщення, що надається громадянам, який постановою виконавчого комітету Сумської обласної Ради народних депутатів та обласної ради профспілок від 26.12.1984 № 383 затверджений на рівні 9 кв.м. на одну особу, колегія суддів визнає, що запропонований позивачем варіант розподілу нерухомого майна відповідає інтересам обох сторін, оскільки заперечуючи проти такого розподілу, відповідач ніякими належними доказами не спростувала наведених ним обставин, а мотиви її заперечень ґрунтується тільки на припущеннях з приводу проведеної позивачем оцінки вартості квартир та встановленням автономним опаленням в квартирі, де зараз проживає позивач.

Оцінка вартості квартир дійсно була проведена за замовленням позивача відповідно до сертифікату № 1008/16 від 14.12.2016р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 у 2018 році.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

В цій частині рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає, оскільки виділивши позивачу однокімнатну квартиру, в якій на даний час проживає відповідач, місцевий суд не навів обґрунтування на підставі чого суд прийшов до такого висновку поділу майна.

За таких обставин, апеляційний суд в цій частині скасовує рішення місцевого суду і ухвалює нове, яким поділяє нерухоме майно нажите колишнім подружжям за час перебування у шлюбі в такому порядку: виділяє ОСОБА_1 однокімнатну квартиру загальною площею 29,1кв.м., житловою площею 18,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 201514 грн, припинивши його право спільної сумісної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; а ОСОБА_2 виділяє однокімнатну квартиру загальною площею 22,82 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 209373 грн, припинивши її право спільної сумісної на однокімнатну квартиру № АДРЕСА_2 .

Через різність вартості квартир з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація різниці вартості нерухомого майна в сумі 7859 грн.

Що стосується позовних вимог в частині визнання колишнього подружжя солідарними боржниками за кредитними зобов`язаннями останнього перед ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кредобанк», колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ст. 65 цього Кодексу подружжя розпоряджається їх спільним майном за взаємною згодою і при укладені договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Один з подружжя має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За змістом ч.3 ст. 61 цього Кодексу якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в т.ч. гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 цього Кодексу встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З представлених позивачем історій по картковому рахунку за період з 27 червня 2006р. по 08 травня 2018 року відкритого в банку ПАТ"Райффайзен Банк Аваль", позивачем використовувалися кредитні кошти шляхом списання безготівкових сум для розрахунку за товари в торговій мережі, зняття готівки, а також відбувалось поповнення рахунку для погашення кредиту за договором № 014/0237/82/0136251 від 25.06.13, укладеним з банком ПАТ"Райффайзен Банк Аваль" про надання банківських послуг у сфері страхування. За цим договором останній отримав кредит в сумі 49000 грн. на споживчі цілі і станом на 26.11.2018 заборгованість за кредитом відсутня.

З представлених позивачем доказів про укладення кредитних договорів вбачається, що станом на 02.04.19 існує заборгованість по кредитній лінії в сумі 19852,14 грн згідно договору №536884 укладеного позивачем з АТ "Ощадбанком" 25.03.2014 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за використанням якої проводилися поповнення картки грошовими надходженнями у зв`язку із зарахуванням суми пенсії, безготівкове використання кредитних коштів в торговельній сервісній мережі, видача готівки, нарахування процентів за користування кредитними коштами і самостійне списання банком коштів в рахунок погашення кредиту за період з 25.09.14 по 23.03.18.

Як свідчать виписки з карткового рахунку протягом зазначеного часу відбувалось і погашення кредиту за рахунок надходження сум пенсії, а тому, ці докази не є переконливими в тому що час виникнення заборгованості є період перебування сторін у шлюбі.

Згідно довідці ПАТ "Кредобанк" станом на 02.04.18 Луценко Ю.О. за кредитним договором від 10.12.216 має заборгованість перед цим банком в сумі 26596,51грн.

У вказаних банківських повідомленнях суми заборгованості, визначені на час коли подружжя вже припинило шлюбні відносини.

Отже, сам факт використання кредитних коштів в інтересах сім`ї за договорами укладеними у період шлюбу, без доведеності виникнення заборгованості до припинення шлюбних відносин, не може бути підставою для задоволення вимоги для визнання колишньої дружини солідарним боржником.

Заперечення банків проти цих вимог з підстав втручання у договірні відносини з банком без їх згоди та посилення на заміну боржника без згоди на це банку є безпідставним, оскільки наведені норми сімейного законодавства передбачають створення обов`язків для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 солідарним боржниками з ОСОБА_1. за кредитними зобов`язаннями останнього перед ПАТ «Ощадбанк», та ПАТ «Кредобанк», бо матеріали справи не містять даних про наявність боргу позивача перед ПАТ"Райффайзен Банк Аваль".

Враховуючи вищевикладене, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині поділу нерухомого майна між подружжям.

На підставі ст. 141 ЦПК України апеляційний суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1655,54 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кондратенка Максима Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року в частині поділу нерухомого майна скасувати і ухвалити нове.

Поділити нерухоме майно нажите колишнім подружжям за час перебування у шлюбі в такому порядку:

Виділити ОСОБА_1 однокімнатну квартиру загальною площею 29,1кв.м., житловою площею 18,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 201514 грн, припинив його право спільної сумісної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_2 однокімнатну квартиру загальною площею 22,82 кв.м., житловою площею 11,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 209373 грн, припинив її право спільної сумісної на однокімнатну квартиру № АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації різниці вартості нерухомого майна в сумі 7859 грн.

В іншій оскарженій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1655,54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 червня 2019 року

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко