Справа № 396/34/19
Провадження № 2/396/122/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.03.2019 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Гарбуз Ольга Анатоліївна

за участю секретаря судового засідання: Пономаренко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу № 396/34/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2017 року визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право, на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Шевченко на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, як колишньому члену колгоспу імені Шевченко. Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2017 року визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Шевченко на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в розмірі 7,64 умовних кадастрових гектарів, як колишньому члену колгоспу імені Шевченко. Позивач неодноразово зверталася до відповідних органів державної влади із заявами про виділення в натурі земельної ділянки на підставі рішення суду, проте рішення суду до цього часу не виконане. На думку позивачки дії органів влади є перешкодою у реалізації її права на виділення земельної ділянки в натурі та стали підставою для її звернення до суду з вимогою про зобовязання виділення земельної ділянки в натурі.

Ухвалою суду від 15.02.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 15.03.2019 року (а.с. 30).

Від ОСОБА_1 надійшла до суду заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позов підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити.

Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою його місцезнаходження, згідно з інформацією, яка зазначена у Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (а.с. 13-16), які відповідач отримав 20.02.2019 року.

Станом на 15.03.2019 року відповідач відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався.

Відповідно до частини другої статті 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У відповідності до частини п»ятої даної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та подані докази, з"ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне їй право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з даним позовом.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право, на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Шевченко на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, як колишньому члену колгоспу імені Шевченко.

У решті позову відмовлено за безпідставністю ( а.с. 9-10).

Додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2017 року заяву ОСОБА_1 задоволено та ухвалено додаткове рішення.

Визнано за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Шевченко на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в розмірі 7,64 умовних кадастрових гектарів, як колишньому члену колгоспу імені Шевченко.

У решті позову відмовити за безпідставністю (а.с. 11).

Згідно відповіді наданої Новоукраїнською районною державною адміністрацією від 22.06.2018 року ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до Кропивницької сільської ради з клопотанням та відповідними додатками до нього про виділ в натурі ( на місцевості) земельної частки (паю) (а.с. 6).

Згідно відповіді відділу у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.02.2018 року про те, що на даний час розпорядником земель- державної власності, які розташовані за межами населених пунктів, є Головне управління Держгеокадастру в області. А отже, за інформацією шодо наявності земель запасу та земель резервного фонду, що перебувають у державній власності на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району радимо Вам звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, що знаходиться за адресою: вул.Академіка Корольова, 26 м.Кіровоград. 25030 (а.с. 7).

Згідно відповіді Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 12.04.2018 року про те, що інформацією про наявність та розмір земель державного резервного фонду або земель запасу, які були утворені при розпаюванні земель КСП ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, Кропивницька сільська рада не володіє (а.с. 8).

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками. Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом було встановлено, що Кропивницька сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області не володіє інформацією про наявність та розмір земель державного резервного фонду або земель запасу, які були утворені при розпаюванні земель КСП ім. Шевченка на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Як роз'яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачіцього акта, ів разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Пропорядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб'єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб'єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області.

Оскільки рішення суду про визнання права на земельну частку (пай) відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, - таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення законодавчого органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права.

Неодноразові звернення ОСОБА_1 до органів влади та органів місцевого самоврядування щодо виділення їй земельної ділянки на підставі рішення Новоукраїнського районного суду залишені без задоволення, рішення суду не виконане.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Право позивача на земельну частку (пай) встановлене рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 27.04.2017 року та додатковим рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2017 року має преюдиційне значення, а повноваження щодо реалізації права ОСОБА_1 на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини четвертої статті 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені саме на ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, а тому позов підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір по справі в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області про зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Кіровоградській області виділити ОСОБА_1 земельну частку (пай) колишнього КСП ім.Шевченко в натурі на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області в розмірі 7,64 умовних кадастрових гектарів, як колишньому члену колгоспу імені Шевченко, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, , яке знаходиться за адресою м. Кропивницький вул. А.Корольова, 26, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка проживає: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Кропивницького апеляційного суду або через Новоукраїнський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. А. Гарбуз