ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/106/18 Номер провадження 22-ц/814/793/19Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року, ухвалене суддею Миркушіна Н.С., повний текст рішення складено 03.12.2018 року, у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 40940, 54 грн., пов'язаних з утриманням.

В обґрунтування позову послався на те, що наказом по Харківському національному університету внутрішніх справ (далі - ХНУВС) від 10.08.2010 року №403 о/с ОСОБА_3 був зарахований до складу курсантів ХНУВС.

01.09.2010 року між ХНУВС, УМВС України в Полтавській області та відповідачем був укладений Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Договір).

Після закінчення ХНУВС, згідно з наказом університету від 28.02.2014 року № 34 о/с, відповідача з 28.02.2014 року було відраховано зі складу курсантів ХНУВС та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Полтавській області. Наказом ГУМВС України в Полтавській області від 28.11.2014 року №562 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Відповідно до п. 2.3.6 Договору відповідач, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком, а згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію» особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищенаведене, позивач прохав стягнути з відповідача на свою користь 40940, 54 грн. 41 коп. витрат, пов'язаних з утриманням та понесені судові витрати.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року у задоволенні позову Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відмовлено.

З рішенням місцевого суду не погодився позивач Харківський національний університет внутрішніх справ, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційні скарзі представник позивача, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Павелко Р.С. прохає залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Розгляд справи проводиться в письмовому провадженні за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, приходить до висновку про часткове задоволення скарги, з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом по ХНУВС від 10.08.2010 року №403 о/с ОСОБА_3 зарахований до складу курсантів ХНУВС (а.с.4).

01.09.2007 між ХНУВС, УМВС України в Полтавській області та відповідачем був укладений тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України (а.с.9, 10).

Згідно з наказом ХНУВС від 28.02.2014 №34 о/с ОСОБА_3 з 28.02.2014 року відрахований зі складу курсантів ХНУВС та відкомандирований для подальшого проходження служби до УМВС України в Полтавській області (а.с.8).

Наказом УМВС України в Полтавській області від 28.11.2014 №562 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.18, 19).

Пунктом 2.3.6 договору передбачено, що у разі звільнення відповідача з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі він зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

У пункті 3.2. договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції послався на те, що відповідач не відмовлявся від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, а звільнено його було за порушення дисципліни, тому відсутні підстави вважати його таким, що відмовлявся від подальшого проходження служби.

Порушення дисципліни згідно п. 3.1 Договору стосується не працівників, які проходять службу в органах внутрішніх справ, а лише осіб, які проходять підготовку у вищому начальному закладі України.

Позивачем не доведено про існування інших підстав для відшкодування відповідачем фактичних витрат на його підготовку, так як звільнення відповідача з органів внутрішніх справ України за порушення дисципліни не може розцінюватися ні як дострокове розірвання договору у зв'язку з небажанням відповідача продовжувати навчання або порушення ним дисципліни, оскільки згідно п.7.2 Договору його дострокове розірвання з боку будь-якої із сторін оформляється окремим договором, який між сторонами не оформлювався; ні як відмова відповідача від подальшого проходження служби, оскільки під відмовою від подальшого проходження служби було б вірним розуміти звільнення за власним бажанням.

Інших підстав для відшкодування відповідачем фактичних витрат на його підготовку договором не передбачено.

При цьому, розглядаючи справу в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися договірні зобов'язання, які регулюються положеннями цивільного законодавства, у зв'язку з чим не взяв до уваги посилання позивача при обґрунтуванні позовних вимог на ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію».

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом положень, закріплених у ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи;

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду;

відповідач - суб'єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача;

адміністративний договір - спільний правовий акт суб'єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб'єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов'язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону;

публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII «Про міліцію» (далі - Закон № 565-XII), чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-XII працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-XII, підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

З наведених норм убачається, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді, що відноситься до публічної служби, був звільнений наказом УМВС України в Полтавській області від 28.11.2014 №562 о/с з органів внутрішніх справ України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов'язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби .

В той же час, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС у редакції Закону № 2147-VIII, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року в справі №804/285/16 , якою переглянула попередні висновки з цього питання у постановах від 14 березня 2018 року в справі № 461/5577/15-ц та від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15, в яких спори з питання відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням особи під час навчання у вищому навчальному закладі МВС, яка у подальшому перебувала на публічній/державній службі, Верховний Суд відносив до юрисдикції цивільного суду.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги підлягає скасуванню, а провадження у цивільній справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 374, 377 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити частково.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2018 року скасувати, а провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя /підпис/ О.В.Чумак

Судді /підпис/ Ю.В.Дряниця

/підпис/ Л.І.Пилипчук

З оригіналом згідно:

Суддя Полтавського

апеляційного суду О.В.Чумак