КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Київ.

Справа 2-430/09

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6532/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Іванченко М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року, (у складі судді Міланіч А.М., повний текст ухвали складено 27 лютого 2019 року)

у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Бородянського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Карасьова Руслана Михайловича, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що в провадженні Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження № 13685723, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Бородянським районним судом Київської області 14 травня 2009 року про стягнення з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

5 січня 2019 року він (заявник) отримав постанову старшого державного виконавця Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області Карасьова Р.М. від 28 грудня 2018 року про застосування до нього штрафних санкцій, а саме відповідно до п.16 ч.3 ст.18, абз. 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» на нього накладено штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 16 326,11 грн.

Вважав вказану постанову державного виконавця незаконною, так як заборгованість по вказаному виконавчому листу виникла до березня 2018 року через певні причини, а саме: виконавчий лист був втрачений при зміні місця розташування організації, він (заявник) тривалий час не мав заробітку, стягувач до 2018 року перебувала в місцях позбавлення волі і ті кошти, які він намагався перераховувати, повертались як не отримані. До того ж, з нього здійснювалось стягнення за іншими судовими рішеннями, а протягом 2016 року він поніс великі витрати на лікування сина ОСОБА_4 . З березня 2018 року вказану заборгованість він погашає частинами та сплачує поточні аліменти щомісячно.

Тому просив скасувати вказану постанову старшого державного виконавця Бородянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Карасьова Р.М. від 28 грудня 2018 року.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про накладання штрафу залишено без задоволення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, заявник 12 березня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати її та ухвалити нове рішення яким задовольнити скаргу.

Вказував на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Дії державної виконавчої служби є незаконними та накладання на скаржника штрафу є безпідставним.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що заборгованість в період часу 2009 року по 2017 рік, яка виникла по сплаті аліментів, з березня 2018 року скаржником погашається частинами та сплачуються поточні аліменти щомісячно. При винесені державним виконавцем постанови від 28.12.2018 року не було враховано всі обставини та той факт, що з моменту прийняття змін до закону, який посилює відповідальність скаржника, поточної заборгованості не існувало.

Зазначає, що судом не було враховано ст. 58 Конституції України, не взято до уваги, що заборгованість по сплаті аліментів виникла за період, який передував прийняттю закону, який посилив відповідальність.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 доводи скарги підтримала.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились. Про розгляд справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.3ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.16 ч.З ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.І ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Відповідно до абзацу третього ч.І4 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд вважав встановленими такі обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Бородянського районного ВДВС ГТУЮ у Київській області знаходиться виконавче провадження № 13685723, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого Бородянським районним судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн. щомісячно, починаючи з 14 травня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.35-40).

Постановою старшого державного виконавця Бородянського РВДВС ГТУЮ у Київській області Карасьова P.M. від 28 грудня 2018 року у зв`язку з тим, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої за період з 14 травня 2009 року по 28 грудня 2018 року склала 32 652,23 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки, на підставі п.16 ч.3 ст.18, абз. 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» на боржника ОСОБА_1 було накладено штраф у розмірі 50 відсотків від суми заборгованості зі сплати аліментів, що становить 16 326,11 грн. (а.с.7,35-38).

Районний суд встановив, що накладаючи штраф на боржника, державний виконавець діяв у відповідності з вимогами Закону, в межах наданих йому повноважень, а скаржник не довів порушення його прав з боку державного виконавця.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що з березня 2018 року ОСОБА_1 погашається частинами заборгованість та сплачуються поточні аліменти на законність ухваленого рішення не впливають.

Доводи про те, що заборгованість, яка стала підставою для накладення штрафу, виникла до набрання чинності Законом, який посилив відповідальність боржників за не сплату аліментів, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Згідно абзацу 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла станом на 28 грудня 2018 року, строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день винесення оспорюваної постанови 28 грудня 2018 року боржник ОСОБА_1 дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 32652грн 23 к. що перевищувало суму платежів за три роки, тому, державним виконавцем правомірно застосовано до нього положення абзацу 3 ч.14 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» та накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Посилання заявника у скарзі на поважність причин несплати аліментів, не є обґрунтованим, оскільки жодних доказів щодо цього суду не надано. До того ж, суд також враховує, що розмір аліментів, які мав сплачувати ОСОБА_1 , складає всього 350 грн. та є помірним, а тому тривалий час їх несплати з 2009 року по 2018 рік свідчить про свідоме ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань, що вбачається також і з матеріалів виконавчого провадження, де маються відомості про неодноразові виклики заявника до виконавчої служби, направлення йому процесуальних документів, неодноразові звернення стягувана щодо неотримання аліментів.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування відсутні.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка її подала . Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: