Єдиний унікальний номер 235/7335/18 Номер провадження 22-ц/804/1441/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Корчистої О.І., Тимченко О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року цивільну справу № 235/7335/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги, компенсації втрати частини доходів, винагороди за підсумками роботи за 2016 рік та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (суддя першої інстанції Величко О.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») з вказаним позовом.

Зазначила, що з 08 липня 2016 року вона була прийнята на посаду електромеханіка дільниці ІІ групи у виробничий підрозділ «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

17 липня 2017 року була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що зроблена відмітка у трудовій книжці. В наказі про звільнення зазначено, що вона має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України та компенсацію за 18 днів невикористаної щорічної відпустки.

На день звільнення позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17 липня 2017 року, грошова компенсація за 18 днів невикористаної щорічної відпустки та одноразова грошова вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно наказу від 26 червня 2017 року № 899-Н «Про введення в дію порядку остаточного розрахунку працівників Донецької та Луганської дирекції залізничних перевезень», позивачкою, для остаточного з нею розрахунку, був направлений пакет первинних документів до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (м. Лиман Донецької області).

На час звернення з позовною заявою до суду належній їй суми відповідачем не виплачені.

Заборгованість по виплатам складається з заробітної плати, нарахованої за березень 2017 року у сумі 4346 грн. 99 коп., з яких їй було виплачено аванс у розмірі 1800 грн., залишок нарахованої зарплати за березень 2017 року складає 2546 грн. 99 коп., заробітної плати за квітень 2017 року у розмірі 3362 грн. 33 коп., заробітної плати за травень 2017 року у розмірі 3362 грн. 33 коп., заробітної плати за червень 2017 року у розмірі 845 грн. 88 коп. та за липень 2017 року у розмірі 637 грн. 07 коп. Також у липні 2017 року їй було нарахована компенсація за невикористану щорічну відпустку за 18 днів у розмірі 3392 грн. 98 коп. та вихідну допомогу у розмірі 5088 грн. 20 коп.

У позові просила стягнути указані суми з наступним утриманням з них обов`язкових податків та зборів.

У позові просила також стягнути винагороду за підсумками роботи за 2016 рік, оскільки наказом № Ц-2-25,1666-17 від 11 липня 2017 року ПАТ «Українська залізниця» зобов`язалась виплатити працівникам регіональних філій винагороду за підсумками роботи за 2016 рік та навела розрахунок цієї винагороди, розмір якої склав 2079 грн. 53 коп.

З дня звільнення 17 липня 2017 року по день звернення з позов до суду 23 грудня 2018 року минуло 343 робочих дні, протягом яких з розрахунку середнього заробітку у розмірі 253 грн. 65 коп. просила стягнути середній заробіток а час затримки розрахунку у сумі 87 001 грн. 95 коп.

Крім того, за порушення термінів виплати зарплати за березень - липень 2017 року просила стягнути з роботодавця компенсацію за втрату зарплати у зв`язку з інфляцією станом на листопад 2018 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість із заробітної плати у сумі 19 090 грн. 93 коп. (у тому числі компенсацію за 18 днів невикористаної відпустки та вихідну допомогу), компенсацію втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 2991 грн. 87 коп., винагороди за підсумками роботи за 2016 рік в розмірі 52,5% від окладу за грудень 2016 року в сумі 2079 грн. 53 коп., а всього у розмірі 24 162 грн. 33 коп. Зобов`язано відповідача при виплаті заборгованості утримати податки та інші обов`язкові платежі із суми 21 443 грн. 78 коп. В частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць, за квітень 2017 року в розмірі 2673 грн. 60 коп., рішення допущено до негайного виконання. У задоволенні вимог у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що АТ «Укрзалізниця» частково не погоджується з цим рішенням, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Починаючи з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційний та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниці», у відповідності до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати робітникам цих підрозділів було припинено.

У відповідача був відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», тому нарахування заробітної плати та інших виплат стало неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розкладом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використаного робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що здійснювалась господарська діяльність.

Щодо винагороди за підсумками роботи за 2016 рік зазначає, що відповідно до п. 7 листа в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» від 11 липня 2017 року, ця винагорода здійснюється працівникам, які є колишніми працівниками ДП «Донецька залізниця» та прийняті на роботу за переведенням (або з якими продовжено трудові відносини) у 2016 році. Вона здійснюється регіональними філіями та філіями ПАТ «Укрзалізниця» до яких переведені працівники, з урахуванням умов, визначених Положенням, за умови виконання обов`язків на підконтрольній українській владі території, у встановлених розмірах.

В апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати частково і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, компенсацію втрати частини доходів (заробітної плати) у зв`язку з порушення строків її виплати та винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, відмовивши позивачу у повному обсязі.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 22.04.2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач ОСОБА_2, судді Корчиста О.І. та Тимченко О.О. (а.с. 180). У зв`язку зі звільненням з посади судді ОСОБА_2 повторним автоматизованим розподілом судової справи суддею - доповідачем призначено суддю Мальованого Ю.М. (а.с. 190).

Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 травня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Позивачем рішення суду в частині відмови у задоволені позовних вимог не оскаржується.

Відповідно до ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З матеріалів справи вбачається, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1 почала працювати на «Донецькій дистанції сигналізації та зв`язку» «Донецької залізниці» «Укрзалізниці» з 02 липня 2012 року, а 08 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією підприємства була переведена на посаду електромеханіка дільниці ІІ групи виробничого підрозділу «Ясинуватської дистанції сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.12-14).

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Таким чином, після реорганізації АТ «Укрзалізниця» з позивачем ОСОБА_1 трудові відносини були продовжені.

Згідно з Наказом № 8884/ДН-ОС від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 21).

До суду першої інстанції позивачем надані на підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обов`язкових платежів, в яких зазначені суми до виплати: березень 2017 року - 3456 грн. 67 коп., квітень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., травень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., червень 2017 року - 672 грн. 63 грн., липень 2017 року - 7245 грн. 90 коп. (а.с. 15-19), у загальному розмірі 16722 грн. 54 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, виконувала свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримала усі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює і той факт, що при звільненні позивача розрахунок з нею не проведено.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 1656 грн. 67 коп.(у позові зазначила, що аванс у сумі 1800 грн. за березень 2017 року їй було виплачено відповідачем), за квітень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за травень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за червень 2017 року - 672 грн. 63 коп., за липень 2017 року - 7245 грн. 90 коп. (а.с. 15-19). При цьому нарахована за липень 2017 року сума до виплати позивачу у розмірі 7245 грн. 90 коп. складається з оплати за час простою у розмірі 471 грн. 55 коп., матеріальної допомоги у розмірі 165 грн. 52 коп., а також нарахованої грошової компенсації за невикористані 18 днів відпустки у розмірі 3322 грн. 98 коп. та вихідної допомоги у розмірі 5088 грн. 20 коп.

З урахуванням зазначеного стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 1656 грн. 67 коп.(3456,67 - 1800), за квітень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за травень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за червень 2017 року - 672 грн. 63 коп., за липень 2017 року - 7245 грн. 90 коп. (а.с. 15-19), у загальному розмірі 14 922 грн. 54 коп. Із зазначених сум утримано відповідні податки та обов`язкові збори.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Зазначене спростовує доводи відповідача про відсутність підстав для нарахування позивачу компенсації через відсутність вини відповідача у порушенні трудових прав працівників, в тому числі встановлених строків виплати заробітної плати.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими.

Проте, розраховуючи компенсацію втрати частини грошових доходів, суд першої інстанції за березень та липень 2017 року взяв до обрахунку значення заробітної плати, які не відповідають матеріалам справи.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів).

Компенсація апеляційним судом розраховується станом на 28 лютого 2019 року - на день постановлення рішення судом першої інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що заборгованість позивачу по виплаті заробітної плати за березень 2017 року складає 1656 грн. 67 коп. (3456,67 - 1800) (з цих сум податки та інші обов`язкові платежі вже утримані). (а.с. 15)

Компенсація втрати частини грошових доходів за березень 2017 року складала 361 грн. 15 коп. (1656, 67 х 0,218 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з квітня 2017 року по лютий 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за квітень 2017 року у сумі 2673 грн. 67 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 556 грн. 12 коп. (2673,67 х 0,208 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з травня 2017 року по лютий 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за травень 2017 року у сумі 2673 грн. 67 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 513 грн. 34 коп. (2673,67 х 0,192 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з червня 2017 року по лютий 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за червень 2017 року у сумі 672 грн. 63 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 116 грн. 36 коп. (672,63 х 0,173 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з липня 2017 року по лютий 2019 року).

Компенсація втрати частини грошових доходів за липень 2017 року у сумі 7245 грн. 90 коп. у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін складає 1239 грн. 04 коп. (7245,90 х 0,171 - коефіцієнта приросту споживчих цін за період з серпня 2017 року по лютий 2019 року).

Таким чином, розмір компенсації втрати частини грошових доходів за період з березня по липень 2017 року складає 2786 грн. 01 коп., з яких має бути утримано податки та обов`язкові платежі.

Щодо доводу апеляційної скарги про неправомірне стягнення з відповідача винагороди за підсумками роботи за 2016 рік, апеляційний відзначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, яка складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, при вирішенні спорів про виплату премій необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Згідно п.п. 3.2.24 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілки на 2002 - 2006 роки (з наступними змінами та доповненнями), винагорода за підсумками роботи за весь рік виплачується згідно Положення, яке є невід`ємною частиною Галузевої угоди.

Положенням про виплату винагороди за підсумками роботи за рік передбачено, що виплата винагороди проводиться при умові забезпечення виконання обсягу роботи (перевезень, товарної продукції, реалізації та інш.) за рік та наявності прибутку в цілому по Укрзалізниці.

Винагорода виплачується за результатами роботи календарного року після підведення підсумків фінансово-господарської діяльності.

Винагорода за підсумком роботи за рік виплачується працівникам, які знаходяться в штаті підприємства (організації, відособленого структурного підрозділу) і пропрацювали весь календарний рік.

Беручи до уваги наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що підстав для нарахування та стягнення на користь позивача винагороди за підсумком роботи за 2016 рік відсутні, оскільки відповідного наказу по структурному підрозділу, де працювала позивачка, не видавалося.

Оскільки рішення про виплату винагороди за підсумками роботи за 2016 рік керівництвом структурного підрозділу не приймалося, а також відсутні докази на те, що такі виплати здійснювалися іншим працівникам, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

З огляду на це, рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік у розмірі 2079 грн. 53 коп. слід скасувати, відмовивши у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення, рішення суду щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 241 грн. 63 коп. також підлягає зміні.

Від сплати судового збору з цих позовних вимог позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за березень - липень 2017 року, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, компенсацію втрати частини заробітку та винагороди за підсумками роботи за 2016 рік на загальну суму 24 162 грн. 33 коп. позивач був звільнений від сплати судового збору.

Апеляційним судом позовні вимоги задоволено у сумі 17 708 грн. 55 коп., що складає 73,28 % (17 708,55 х 100) : 24162, 33 від заявлених позивачем вимог, тому понесені відповідачем судові витрати у розмірі 1236 грн. 57 коп. (1687,47 х 73,28%) відшкодуванню не підлягають.

Разом з тим сума задоволених апеляційних вимог відповідача в частині позовних вимог, що стосуються стягнення заборгованості по заробітній платі, склала 6453 грн. 78 коп.( 24 162,33 -17 708,55), що складає 26,72 % (100% - (17 708,55 х 100) : 24 162,33) від заявлених в цій частині позовних вимог.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги судовий збір у розмірі 450 грн. 89 коп. (1687,47 х 26,72 %) має бути відшкодований йому за рахунок держави.

Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2019 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацію втрати частини грошових доходів змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати за березень 2017 року - 1656 грн. 67 коп., за квітень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за травень 2017 року - 2673 грн. 67 коп., за червень 2017 року - 672 грн. 63 коп., за липень 2017 року - 7245 грн. 90 коп.(яка складається з компенсацію за невикористані 18 днів щорічної відпустки та вихідної допомоги при звільнені), а також компенсацію втрати частини грошових доходів за період з березня по липень 2017 року у сумі 2786 грн. 01 коп., а всього 17 708 (сімнадцять тисяч сімсот вісім) грн. 55 коп.

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з березня по липень 2017 року у сумі 2786 грн. 01 коп. утримати податки та інші обов`язкові платежі.

Рішення в частині задоволення вимог про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік скасувати.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення винагороди за підсумками роботи за 2016 рік відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству "Українська залізниця" за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 450 (чотириста п`ятдесят) грн. 89 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Акціонерне товариство "Українська залізниця" (, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Ю.М. Мальований

Судді: О.І. Корчиста

О.О. Тимченко

Повне судове рішення складено 30 травня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований