ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3119/19 Справа № 182/2036/17 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року, яке постановлено суддею Багровою А.Г. в місті Нікополі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 12 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - завідувач Першої Нікопольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_3 помер, після його смерті позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку від смерті батька з Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області йому надійшов лист, згідно якого 17.01.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 та від ОСОБА_4, його бабусі, матері батька, надійшла заява про відмову від обов'язкової частки у спадковому майні після смерті сина. У розмові з бабусею 24.09.2016 року було прийнято спільне рішення приймати спадщину після смерті батька кожним окремо в рівних частинах, що означає, що бабусі не було відомо про заповіт сина.

Позивач знав, що батько за свого життя бажав скласти заповіт на його користь і про це може підтвердити бабуся, яка проживала разом з батьком до дня його смерті. Батько хворів на невиліковну хворобу, перебував на обліку у лікаря - інфекціоніста, та зі слів бабусі перебував на лікуванні у Нікопольській районній лікарні Дніпропетровської області з захворюванням - псоріаз. У зв'язку із загостренням хвороби, за два місяці перед смертю, батько зліг і не піднімався. Ніяких обезболюючих препаратів батькові не надавали, від болю він постійно знаходився у тяжкому психоемоційному стані. Тому на думку позивача відповідач скористалась хворобливим станом батька та тим, що від болю він не міг усвідомлювати, що коїть, а саме що заповідає на її користь земельну ділянку.

Зазначає про те, що відповідач ОСОБА_2 жодного разу не навідувалась до батька, не надавала допомоги, тим більше не утримувала його матеріально, а тому батько не бачив та не спілкувався з відповідачем, і тому не міг скласти заповіт на її користь.

Оскільки батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними на момент вчинення заповіту, просив суд визнати заповіт недійсним.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для правильності прийняття рішення по справі, необґрунтованих відмов суду у задоволенні клопотань про допит лікарів, витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. ОСОБА_2 та державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 подали заяву про розгляду даної цивільної справи без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3 на праві власності згідно державного акту на право власності серія НОМЕР_1 виданого 16.07.2009 року.

За життя ОСОБА_3, 25 липня 2016 року склав заповіт, згідно якого заповів ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку, згідно державного акту на право власності серія НОМЕР_1 виданого 16.07.2009 року (а.с. 32).

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса звернулись позивач ОСОБА_1 (а.с.22) та відповідач ОСОБА_2 (а.с.23). ОСОБА_4, матір померлого, звернулась до нотаріуса із заявою про відмову від належної їй частки у спадщині за законом та зазначила в заяві про обізнаність щодо змісту заповіту на користь ОСОБА_2 (а.с.24)

Згідно лікарського свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер внаслідок кахексії, хвороби, зумовленої ВІЛ, з проявами синдрому виснаження (а.с.44,99)

З 12.07.2014 року по 22.07.2014 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ „Нікопольська ЦРЛ"ДОР". Поступив зі скаргами на сухоту, слабкість, озноб, пітливість, підвищення температури до 37,8С, болі у верхніх відділах живота, грудній клітині, висипання на н/кінцівках. Перебував на „Д" обліку в кабінеті „Довіри" з 1997 року, останні 15 років на огляді не був. Діагноз: „Псоріаз. Стрептодермія шкіри. Кандідоз, оніхомікоз 4 клінічна стадія. Хронічний гепатит. Хронічний холецистопанкреатит. МКБ. Хронічний пієлонефрит" (відом. З п./к № 063538 КЗ „Нікопольська центральна районна лікарня „ДОР")

На обліку у психіатра в КЗ „Нікопольська ЦРЛ"ДОР" ОСОБА_3 не перебував (а.с.132)

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту нотаріусом встановлені ст. 1248 ЦК України, згідно якої нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів; може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 свої вимоги щодо недійсності заповіту від 25 липня 2016 року, складеного ОСОБА_3, обґрунтовував тим, що заповідач на час вчинення вказаного правочину не міг розуміти значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки тривалий час хворів та від болю знаходився у тяжкому психоемоційному стані.

Однак, позивач відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача не відповідало його внутрішній волі, що він на час укладання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та(або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України).

Таким чином, висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2017 року в даній справі була призначена посмертна судова психіатрична експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи був психічний розлад у ОСОБА_3 на день складання заповіту 25.07.2016 року? Чи розумів померлий ОСОБА_3 на день складання заповіту 25.07.2016 року в силу свого розладу значення своїх дій та чи міг керувати ними?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №12 від 19.07.2018 року, визначити психічний стан та вирішити експертні питання стосовно ОСОБА_3 на момент складання й підписання заповіту 25.07.2016 року, не можливо у зв'язку з відсутністю в матеріалах цивільної справи будь - яких відомостей про психічний стан ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту 25 липня 2016 року (а.с.141-142).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для правильності прийняття рішення по справі, необґрунтованих відмов суду у задоволенні клопотань про допит лікарів, витребування доказів та призначення почеркознавчої експертизи, порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції було задоволено клопотання позивача (а.с. 41) та допитано в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 84-95), досліджено історію хвороби ОСОБА_3, призначенопосмертну судову психіатричну експертиза.

З пояснень свідків, які були допитані в суді першої інстанції, а саме: свідка ОСОБА_7, двоюрідної сестри померлого, свідка ОСОБА_8, свідка ОСОБА_9, свідка ОСОБА_10 та дослідження доказів не вбачається, що ОСОБА_3 страждав на психічну хворобу та не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну правову оцінку наданим доказам та дійшов обґрунтованого висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_3 при складанні заповіту 28 липня 2016 року було вільним і відповідало його волі.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд необґрунтовано відмовив йому у задоволені клопотання про призначення посмертної почеркознавчої експертизи, так як питання щодо встановлення належності підпису на заповіті померлого ОСОБА_3 не входить до предмету доказування, оскільки позивач як підставу для визнання заповіту недійсним зазначив не усвідомлення значення своїх дій та нездатність керувати ними померлим в момент складання заповіту.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази згідно вимог ст.ст. 77 - 80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Належних доказів, які б спростовували, що заповідач ОСОБА_3 на момент складення оскаржуваного заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, стороною позивача надано не було, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: