ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1718/19 Справа № 172/421/18 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

24 квітня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.02.2013 року у розмірі 83607,89 грн. станом на 28.02.2018 року та стягнути судові витрати (а.с.4-7).

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (а.с.64-66).

Не погодившись з заочним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права (а.с.72-74).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.02.2013 року між позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Вивченням вказаного документа встановлено, що у ньому відсутні будь-які дані щодо виду оформленої платіжної картки та строку дії договору кредиту.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.16 з ОСОБА_1 . на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по даному кредитному договору у сумі 17940,95 грн., яка утворилася станом на 30.11.2015 року та складається з заборгованості за кредитом - 7730,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7930,20 грн., заборгованість за пенею, комісією - 950 грн., штраф - 1330,52 грн. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.02.13, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 28.02.2018, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 7730,23 грн., за відсотками - 89261,09 грн., заборгованість за пенею та комісією - 100 грн., а разом 97091,32 грн. З урахуванням стягнутої раніше судом заборгованості - 79150,37 грн. Також нараховані штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 3957,52 грн. (відсоток від суми заборгованості). Погашення заборгованості здійснюється з серпня 2018 року нерегулярними платежами. Загальна сума погашення 5518,83 грн.

Судом першої інстанції, обґрунтовані сумніви щодо правильності нарахування процентів за користування кредитними коштами викликає той факт, що кредит було надано під 2,5 % на місяць, будь-які докази узгодження з боржником збільшення відсоткової ставки у встановленому чинним законодавством порядку відсутні. Однак за період з 11.02.2013 року по 30.11.2015 року (період охоплений рішенням суду від 11.03.2016 року) банком нараховані відсотки у сумі 7930,20 грн., а за період з 30.11.2015 року по 28.02.2018 року при незмінному тілі кредиту нараховано проценти у сумі 89261,09 грн., тобто вдесятеро більше ніж за попередній період, хоча вони приблизно однакові за тривалістю часу.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом позивач не надав належних і допустимих доказів, на підставі яких суд міг би дійти висновку про доведеність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 та ч.1 ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно до ч.1 ст. 627 та ч.1 ст. 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимогами ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Колегія суддів наголошує на тому, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Колегія суддів наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

АТ КБ «ПриватБанк» до позову було надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.12), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.13), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14-37), розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.9-11).

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 11.03.16 з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по даному кредитному договору у сумі 17940,95 грн., яка утворилася станом на 30.11.2015 року та складається з заборгованості за кредитом - 7730,23 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 7930,20 грн., заборгованість за пенею, комісією - 950 грн., штраф - 1330,52 грн. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

До апеляційної скарги жодних письмових доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог надано не було.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з наданого суду розрахунку не можливо встановити законність нарахування процентів у зазначеному позивачем розмірі.

Крім того, за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії договору дорівнює строку дії платіжної картки.

Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не надав жодних доказів того, що кредитний договір діє до теперішнього часу з урахуванням того, що з часу його укладення минуло більше 5 років. У наданих суду доказах відсутні дані щодо строку дії зазначеного договору, який дорівнює строку дії платіжної картки, не зазначено яку картку надано відповідачу, чи здійснювався її перевипуск та отримання відповідачем.

Вказані обставини позбавляють суд можливості прийняти законне рішення у справі, оскільки в разі закінчення строку кредитного договору кредитор втрачає право на нарахування процентів за користування грошовими коштами, визначених договором та має право на виплати, передбачені ст.625 ЦПК України, стягнення яких не є предметом позову у даній цивільній справі.

Вимоги про стягнення загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) задоволенню не підлягають оскільки вже стягнуті рішенням суду від 11.03.2016 року та повторно заявлені позивачем.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості позову, не можуть біти прийняті до уваги у зв`язку з їх недоведеністю.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: