Провадження № 2/522/408/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

06 березня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання Довгань Ж.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про встановлення батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про визнання ОСОБА_1 ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що з 1989 року між позивачем та ОСОБА_3 завязались тривалі відносини, які переросли в інтимні стосунки. Від цих стосунків 05.07.1990 року у них народився син ОСОБА_4, але на момент народження дитини сторони проживали окремо та не вели спільний побут.

Позивач та його представник в підготовче засідання не з'явилися. Представник позивача адвокат ОСОБА_5 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 в підготовче судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просив задовольнити позов.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 1989 року ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3перебували у тривалих відносинах, без шлюбу. Від цих стосунків 05.07.1990 року у них народився син ОСОБА_4.

У свідоцтві про народження ОСОБА_4 ЖД№269326 від 28.07.90 р., зі слів матері батьком дитини записаний ОСОБА_6, але фактичним батьком дитини є - ОСОБА_1 ОСОБА_2.

Як вказує позивач на момент народження дитини сторони проживали окремо та не вели спільний побут. Не беручи до уваги даний факт, з народження і до сьогодні позивач повністю матеріально та морально підтримує та піклується про умови проживання сина, а тому придбав для нього квартиру за власні кошти.

На даний момент ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 підтримують зв'язок , зустрічаються та спілкуються.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

В абз.3 п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що факт батьківства може бути встановлено з урахуванням спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільного виховання чи утримання ними дитини, або доказів, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ст. 53 КЗпШ походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно ст. 55 КЗпШ якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис про батька дитини провадиться за заявою батька. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по-батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. В разі смерті матері, визнання матері недієздатною, позбавлення її батьківських прав, а також при неможливості встановити місце її проживання, запис відомостей про матір і батька дитини провадиться за правилами, викладеними в цій статті, за заявою осіб, зазначених у статті 163 цього Кодексу.

За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене та оскільки відповідачем визнано позовні вимоги, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком дитини ОСОБА_4, 05 липня 1990 року.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 200, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про встановлення батьківства - задовольнити.

Визнати громадянина ОСОБА_1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в ОСОБА_1, батьком дитини ОСОБА_4, який народився 05 липня 1990 року у м. Одесі, відповідно до свідоцтва про народження V-ЖД №269326, виданого Приморським відділом запису актів громадянського стану м.Одеси 28 липня 1990 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.С. Шкамерда