Справа 473/3142/18
Провадження № 22-ц/812/458/19 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року, постановленої під головуванням судді - Вуїва О.В. в приміщенні того ж суду о 9 год. 57 хв. по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог, позивачка зазначала, що з 16 липня 1994 року до 16 серпня 2017 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1, житловий будинок АДРЕСА_2, транспортний засіб «OPEL MOVANO» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, автомобільний причіп 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, обладнання (холодильники, морозильні камери, сушилки тощо в кількості 86 одиниць) на загальну суму 504 155 грн.

Посилаючись на викладене та на відсутність згоди щодо добровільного поділу майна, позивачка просила суд в порядку поділу спільного майна виділити їй у власність 1/2 частину вказаного вище майна.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено - ОСОБА_5.

В підготовчому засіданні, представник позивачки - ОСОБА_2 з метою визначення ринкової вартості транспортного засобу «OPEL MOVANO» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заявив клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, проведення якої просив доручити експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа - ОСОБА_5 проти призначення судової автотоварознавчої експертизи заперечували, посилаючись на відсутність для цього підстав.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня 2018 року у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу для з'ясування дійсної (ринкової) вартості транспортного засобу «OPEL MOVANO» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 на час проведення експертизи, проведення якої доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення вимог процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала про призначення експертизи є передчасною, оскільки позовних вимог про стягнення грошової компенсації частини вартості автомобіля не заявлено, судом не залучено до участі у справі теперішнього власника транспортного засобу та зобов'язано надати в розпорядження експерта спірний автомобіль та документи на особу, яка не є учасником справи.

Відзивів на апеляційну скаргу сторонами не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Ухвала суду відповідно до ч.1 ст. 258 ЦПК України є судовим рішенням.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам Закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що суд має право для з'ясування обставин, що мають значення у справі і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки чи ремесла, призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз'яснив судам, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.

Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року N 144/5), та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року №15), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав.

Відповідно до п. 3.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Мінюста України від 08.10.1998 року № 53/5, у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані, зокрема, обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; перелік об'єктів, що підлягають дослідженню (у тому числі порівняльних зразків та інших матеріалів, направлених експертові, або посилання на такі переліки, що містяться в матеріалах справи); інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони з 16 липня 1994 року до 16 серпня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 28, 29).

В період шлюбу подружжя спільно придбало, зокрема транспортний засіб «OPEL MOVANO» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу № 0742/2017/442421 транспортного засобу від 4 травня 2017 року вказаний автомобіль було продано ОСОБА_6 (том 2 а.с.3).

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України (далі- СК України) передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За положення ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Задовольняючи клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, визначаючи експертну установу та перелік питань, суд першої інстанції правильно виходив з необхідності дотримання засад рівних можливостей сторін у доказуванні з метою забезпечення змагальності в доведенні та повного і об'єктивного встановлення обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору.

Враховуючи, що одним з принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, суд не має права позбавляти позивача можливості довести обставини, які мають значення для справи і на які він може посилатися як на підставу своїх вимог.

Разом з тим, призначаючи експертизу та покладаючи обов'язок, щодо надання в розпорядження експерта транспортний засіб з усією документацією щодо нього, суд не звернув уваги на наступне.

За положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Згідно із положеннями частин 2, 4, 5 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищевикладене, без з'ясування питання щодо залучення до участі у справі нового власника автомобіля «OPEL MOVANO» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 - ОСОБА_6 та встановлення об'єму позовних вимог призначення автотоварознавчої експертизи є передчасним.

Крім того, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року по справі №127/7029/15-ц), що не позбавляє можливості призначення та переведення експертизи без надання в розпорядження експерта спірного транспортного засобу.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, на підставі п. 4 ст. 379 ЦПК України, ухвала суду, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2019 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року