Справа № 127/2-425/10
Провадження № 22-ц/801/1112/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуСправа № 127/2-425/10м. Вінниця

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 127/2-425/10 за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича про відкриття виконавчого провадження

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», поданою адвокатом Макєєвим Є.Ю., на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року, повний текст якої складено 09 квітня 2019 року, постановлену у складі судді Федчишена С.А.,

встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із скаргою на дії приватного виконавця Турського О.В.

Скаргу обґрунтовували тим, що постановою приватного виконавця Турського О.В. від 05 березня 2019 року ВП №58553051 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-425/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 12 травня 2010 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №110-Ф/06 від 15 червня 2006 року в розмірі 513614, 61 дол США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4 085 290, 61 грн та 160, 89 грн, судового збору в сумі 1700 грн та витрат на ІТЗ розгляду справи в розмірі 120 грн.

Вважають, що постанова прийнята приватним виконавцем в порушення вимог ч.2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою приватний виконавець не вправі виконувати рішення, за якими стягувачами є держава, державні органи; рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності.

Оскільки власником 94,94% акцій ПАТ АБ «Укргазбанк» є держава і постановою Кабінету Міністрів України №83 від 04 березня 2015 року АБ «Укргазбанк» увійшов до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, майно ПАТ АБ «Укргазбанк» є державним майном, а тому приватний виконавець відкрив виконавче провадження за рішенням, стягувачем за яким є держава, яке передбачає вчинення дій щодо майна державної форми власності, чим порушив норми законодавства.

Просили визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Турського О.В. від 05 березня 2019 року ВП №58553051 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-425/10 від 12 травня 2010 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Турського О.В. від 05 березня 2019 року (ВП №58553051) про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-425/10 від 12 травня 2010 року.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ АБ «Укргазбанк» засновано на державній формі власності, а тому кошти, які були отримані за кредитним договором та стягнуті з боржників за рішенням суду, є державним майном, щодо якого приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішення суду (п.п 4, 6 ч.2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», поданій адвокатом Макєєвим Є.Ю., ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що Держава в особі Міністерства фінансів України є акціонером АБ «Укргазбанк», яке створене в організаційно-правовій формі публічного акціонерного товариства, відповідно до положень Статуту банк не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями банку, а тому наявність у статутному капіталі активів, які належать державі, не наділяє банк функціями держави чи державних органів.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначали, що судом першої інстанції надано правильну оцінку доводам про те, що організаційно-правова форма банку (публічне акціонерне товариство) не спростовує правову форму його власності, а саме державну, а тому будь-яке майно цього банку (в тому числі грошові кошти) є власністю держави. З цих підстав судом першої інстанції правильно визнано незаконним дії приватного виконавця.

В судовому засіданні представник ПАТ АБ «Укргазбанк», Макєєв Є.Ю. , вимоги апеляційної скарги підтримав, в межах доводів, зазначених в ній, просив скаргу задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила, навела доводи аналогічні доводам скарги на дії приватного виконавця та відзиву на апеляційну скаргу.

Приватний виконавець Турський О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що 12 травня 2010 року Староміським районним судом м. Вінниці видано виконавчий лист №2-425/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №110-Ф/06 від 15 червня 2006 року в розмірі 513614, 61 дол США, що станом на день ухвалення рішення еквівалентно 4 085 290,61 грн., та в розмірі 160,89 грн. Стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» судового збору в розмірі 1700,00грн. та витрати з ІТЗ розгляду справи в розмірі 120,00 грн (т.1 а.с. 113-114).

05 березня 2019 року приватним виконавцем Турським О.В., на підставі заяви представника АБ «Укргазбанк» відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-425/10, виданого Староміським районним судом м. Вінниці 12 травня 2010 року (а.с. 40).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічна норма закріплена у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є обов`язковим етапом реалізації права на справедливий суд (Рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, «Півень проти України» від 29.06.2004).

У справі «Фуклєв проти України» ЄСПЛ наголосив, що держава має позитивний обов`язок створити систему виконання рішень, яка б була ефективна як в теорії, так і на практиці і гарантувала виконання рішень без належних затримок. (Рішення у справі «Фуклєв проти України» (Заява N 71186/01) від 07.06.2005, §84).

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною другою цієї статті передбачено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього о Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону; 4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи; 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання; 11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заявники оскаржували дії приватного виконавця Турського О.В. щодо відкриття виконавчого провадження з підстав, що виконавчий документ не підлягає виконанню приватним виконавцем, як такий що виданий на виконання рішення, стягувачем за яким є держава і передбачає вчинення дій щодо державного майна.

Згідно з ч.2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення (ч. 3 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» державний орган - орган державної влади, в тому числі колегіальний державний орган, інший суб`єкт публічного права, незалежно від наявності статусу юридичної особи, якому згідно із законодавством надані повноваження здійснювати від імені держави владні управлінські функції, юрисдикція якого поширюється на всю територію України або на окрему адміністративно-територіальну одиницю.

Як видно з матеріалів справи, рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором ухвалено на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», який є стягувачем за виконавчим листом.

Згідно з відомостями про ключових учасників у структурі власності ПАТ АБ «Укргазбанк» станом на 01 січня 2019 року, 94,94% статутного капіталу банку належить Державі Україна в особі Міністерства фінансів України. Інша частка статуного капіталу належить фізичним особам, які не власниками істотної участі в банку.

Рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України від 28 лютого 2019 року № 70 визначено критерії для окремих груп банків на 2019 рік, згідно з яким банками з державною часткою є банки, в яких держава прямо чи опосередковано володіє часткою понад 75% статутного капіталу банку. До групи банків з державною часткою віднесено АБ «Укргазбанк».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки в Україні створюються у формі акціонерного товариства або кооперативного банку.

Акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями (ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» статутний капітал банку - сплачена грошовими внесками учасників банку вартість акцій, паїв банку в розмірі, визначеному статутом.

Учасниками банку можуть бути учасники цивільних відносин. Держава Україна може бути учасником банку в особі Кабінету Міністрів України або уповноважених ним органів (ст. 14 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо цього акціонерного товариства (ст. 20 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Відповідно до ст. 3, ч. 5 ст.11 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» об`єктами управління державної власності є зокрема корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави). Господарська організація, у статутному капіталі якої є корпоративні права держави, за підсумками календарного року зобов`язана спрямувати частину чистого прибутку на виплату дивідендів згідно з порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч.1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до Статуту ПАТ АБ «Укргазбанк», затвердженого загальними зборами акціонерів АБ «Укргазбанк» 26.04.2018 банк має у власності рухоме та нерухоме майно, самостійний баланс, відкриває власні кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках, використовує власні печатки, штампи, фірмові бланки та інші реквізити. Банк володіє, користується, розпоряджається своїм майном та коштами відповідно до цілей своєї діяльності, передбачених цим Статутом. Банк самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном та коштами, на які відповідно до чинного законодавства України може бути звернено стягнення. Банк не відповідає за зобов`язаннями держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями банку. Банк є власником грошових коштів, переданих йому засновниками та акціонерами банку у власність як вклади до статутного капіталу, грошових коштів, отриманих від продажу цінних паперів банку юридичним та фізичним особам, доходів та майна, отриманих банком в результаті фінансової, господарської та банківської діяльності в Україні та за її межами, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом діяльності (п. 2.2, 2.3, 2.5 Статуту).

З аналізу змісту даних норм видно, що ПАТ АБ «Укргазбанк» є акціонерним господарським товариством, з часткою державної власності у статутному фонді, є самостійним суб`єктом господарювання, з відокремленим майном, який не відповідає за зобов`язаннями акціонера - держави, а держава не відповідає за зобов`язаннями банку. Держава в особі Міністерства фінансів України володіє корпоративними правами банку та здійснює управління ними, в межах і у спосіб, визначений законом.

ПАТ АБ «Укргазбанк» не наділений державно-владними повноваженнями на здійснення управлінських функцій, його діяльність не спрямована на виконання функцій держави, тобто банк не є державним органом.

Судове рішення, на виконання якого видано виконавчий лист № 2-425/10, ухвалено за позовом банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ АБ «Укргазбанк», а не в дохід держави. Стягувачем за виконавчим листом є ПАТ АБ «Укргазбанк».

Наявність частки державної власності у статутному фонді господарського товариства не ототожнює це товариство з державою Україна.

З цих підстав, твердження заявників, що стягувачем за виконавчим листом № 2- 425/10, виданим Староміським судом м. Вінниці 12 травня 2010 року, є держава, безпідставні.

Також є безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що рішення, на виконання якого видано виконавчий лист, передбачає вчинення дій щодо державного майна - коштів, які боржники зобов`язуються повернути ПАТ АБ «Украгазбанк», які були надані як кредит саме за рахунок державного майна.

Так, основними джерелами формування банківських кредитних ресурсів є власні кошти банків, залишки на розрахункових та поточних (валютних) рахунках, залучені кошти юридичних та фізичних осіб на депозитні рахунки до запитання та строкові, міжбанківські кредити та кошти, одержані від випуску цінних паперів.

Як уже зазначалося, відповідно до Статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» саме банк є власником грошових коштів, переданих йому засновниками та акціонерами банку у власність як вклади до статутного капіталу, грошових коштів, отриманих від продажу цінних паперів банку юридичним та фізичним особам, доходів та майна, отриманих банком в результаті фінансової, господарської та банківської діяльності в Україні та за її межами, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що повернення коштів (заборгованості за кредитним договором), на які має право ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до судового рішення, є вчиненням дій щодо державного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Заявниками не доведено порушення приватним виконавцем Турським О.В. вимог пунктів 4, 6 ч.2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови від 05 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 58553051 за виконавчим листом №2-425/10, виданого 12 травня 2010 року, а тому вимоги скарги не підлягають до задоволення.

За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нової.

Враховуючи наведене, керуючись 315, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», подану адвокатом Макєєвим Є.Ю., задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04 квітня 2019 року скасувати, постановити нову.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.С. Панасюк