Справа № 697/1980/17
№ пров. 2/697/14/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Льон О.М.

за участю секретаря с/з - Дрянової Н.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок пожежі,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Канівського міськрайонного суду Черкаської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок пожежі.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не надав. Заява про розгляд без його участі в матеріалах справи відсутня.

Представник позивача адвокат Бовшик М.Ю. у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є розписка (а.с.211 т.2).

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, у матеріалах справи є його заява про розгляд справи за його відсутності, але за участі його представника ОСОБА_1 (а.с.154 т.1).

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шишка Р.І., який діє на підставі ордеру серії ЧК №02030893 від 28.02.2018 (а.с.150 т.1) в судовому засіданні у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника, повідомлених належним чином про день та час розгляду справи просив суд залишити позов без розгляду, а також надав суду розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу (а.с.212-214 т.2), сплату якої просить покласти на позивача.

Суд, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що на попереднє судове засідання, розгляд якого було призначено на 28.05.2019 позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Бовшик М.Ю. не з`явилися. Позивачем особисто через канцелярію суду подано заяву про залишення його позову без розгляду, у задоволенні якого ухвалою суду від 28.05.2019 відмовлено з підстав заявлення даного клопотання на стадії розгляду даної справи по суті, розгляд справи продовжено та відкладено судове засідання на 04.06.2019, про що повідомлено учасників сторін та здійснено їх виклик у наступне судове засідання.

У судове засідання призначене на 04.06.2019 позивач та його представник повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не надали.

Відповідно до ч.3 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частиною 5 ст. 130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається вручення повістки і цій особі.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, повторно не з`явилися в судове засідання, суд вважає, що позов слід залишити без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися визначеними законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

В матеріалах справи містяться докази належного сповіщення представника позивача адвоката Бовшика М.Ю. про час та місце розгляду справи, що було призначено судом на 28.05.2019 та 04.06.2019 (а.с.200,211 т.2). Позивач ОСОБА_2 також належним чином повідомлявся про день та час розгляду справи, які було призначено судом на 15.05.2019, 28.05.2019 та 04.06.2019. Заяв про розгляд справи по суті за відсутності позивача або його представника та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в ході судового розгляду даної справи представником позивача ОСОБА_4 неодноразово було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з його зайнятістю, як адвоката у інших справах, але при цьому належних доказів поважності його неявки суду надано не було (22.01.2019, 31.01.2019, 23.04.2019 (а.с.149,153,184 т.2)).

Таким чином, враховуючи повторну неявку позивача та його представника в судове засідання, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок пожежі, слід залишити без розгляду.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Шишки Р.І. про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 257 ЦПК України, в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК Україна до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 брав участь у справі через свого представника адвоката Шишку Р.І.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем ОСОБА_3 та адвокатом Шишкою Р.І., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4733/10, виданого Київською обласною КДКА на підставі рішення від 22.12.2011 №232 (а.с.151 т.1), був укладений Договір (угода) №19 про надання професійної правничої допомоги від 28.02.2018 (а.с.153 т.1).

У судовому засіданні адвокатом Шишкою Р.І. надано суду акт виконаних робіт від 04.06.2019 по наданню професійної правничої допомоги до угоди про надання правової допомоги адвоката за №19 від 28.02.2018, детальний розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу та квитанцію до прибуткового касового ордеру №19 від 04.06.2019 на суму 11141,80 грн. (а.с.212-214 т.2).

З наданого розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу вбачається, що адвокатом Шишкою Р.І. було надано правову допомогу (послуги) на суму 11141,80 грн., а саме:

- попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (2 год.);

- вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (2,5 год.);

- підготовка процесуальних документів (5 год.);

- участь у судовому засіданні (5 год.).

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Закриття провадження та залишення позову без розгляду по справі це форма закінчення справи без ухвалення рішення. При цьому суд не перевіряє обґрунтованість позову та наявність або відсутність правових підстав для його задоволення.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц.

Оскільки, такі факти представником відповідача не наведені, а судом вони не встановлені, то суд не вбачає правових підстав, передбачених ч. 5 ст. 142 ЦПК України для компенсації відповідачу ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 11141,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.133, 142, 255, 257, 258-259, 261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої внаслідок пожежі залишити без розгляду.

У задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Шишки Руслана Івановича про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий О . М . Льон