ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«05» березня 2019 року
м. Харків
справа № 636/1913/18-ц
провадження № 22ц/818/797/19
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Ігнатової Т.В.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова , представник відповідача Сумцова Н.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2018 року у складі судді Ковригіна О.С.,
в с т а н о в и в:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , код НОМЕР_2 , яка входить до складу сил, що беруть участь в АТО на території Донецької та Луганської областей з 18 жовтня 2014 року, майором, має більше 19 років вислуги, є учасником антитерористичної операції, ветераном війни, учасником бойових дій.

Вказав, що перебуває на обліку у Квартирно-експлуатаційному відділі м. Харкова, проте, постійного житла не отримав.

Зазначив, що з 05 серпня 2009 року він та члени його родини, а саме, дружина ОСОБА_3 , діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , забезпечені службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордеру № 015300, та зареєстровані за зазначеною адресою.

Вищевказана квартира за клопотанням Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області включена до числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова.

Зазначив, що оскільки службова квартира призначена для тимчасового проживання, і її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним законодавством житлових прав та у зв`язку з наявністю права на отримання житлового приміщення для постійного проживання він звертався до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, або подати відповідне клопотання до Чугуївської міської ради про виключення займаної ним квартири з числа службових, але отримав відмову з пропозицією звернутися до суду.

Просив зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 63,8 кв. м., житловою площею 29,60 кв. м.

Не погоджуючись з рішенням суду, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа житлових; що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових; що чинним законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу; що порушення питання про виключення жилого приміщення з числа службових є правом, а не обов`язком; що позивач перебуває на квартирному обліку на загальній черзі за №254 та буде забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України при першому надходженні, а не шляхом виключення квартири з числа службових; що наявність вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання встановленого законом порядку розгляду таких питань; що вислуга позивача більше 22 років, тому його не може бути виселено з займаного службового житлового приміщення, проте, він не має права ініціювати питання про виключення житла з числа службового і надання його для постійного проживання; що забезпечення позивача жилим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових призведе до порушення Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів.

05 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга необгрунтованою. При цьому, посилався на вимоги свого позову та вважав, що вони підлягають задоволенню, про що судом першої інстанції і зазначено.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відмова Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від подання клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_4 від 14 липня 2015 року.

З витягу з послужного списку майора ОСОБА_1 вбачається, що він перебуває на військовій службі з 01 серпня 1996 року по теперішній час.

Згідно довідки №4/630 від 15 жовтня 2012 року ОСОБА_1 забезпечений службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ордеру №015300 від 05 серпня 2009 року.

З довідки №0310-32/2778 від 13 грудня 2017 року вбачається, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Як вбачається з довідки №4/1783 від 19 лютого 2016 року, виданої ТВОО командира військової частини польової пошти НОМЕР_5 , ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області з 18 жовтня 2014 року по 20 квітня 2015 року та з 23 квітня 2015 року по 23 вересня 2015 року.

Із відповіді Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова від 16 травня 2018 року №2958 на заяву ОСОБА_1 щодо виключення житлового приміщення з числа службового вбачається, що йому повідомлено, що норма забезпечення житлом у м. Чугуїв Харківської області становить в межах від 8,3 кв. м. до 13,65 кв. м. на особу. Оскільки займане ним та його сім`єю приміщення менше встановленої норми забезпечення у м. Чугуїв Харківської області 7,4 кв. м. на особу, підстави для подальшого розгляду питання відсутні.

За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.

Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації.

Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

Згідно з частиною 1 статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів Збройних Сил України, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються, зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Так, згідно з частиною 1 статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Пунктом 3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 04.02.1988 року № 37 визначено, що жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів за клопотанням адміністрації підприємства, установи, організації. В тих випадках, коли підприємство, установа, організація розташована на території одного населеного пункту (району в місті), а жиле приміщення на території іншого, рішення про його включення до числа службових приймається виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем знаходження приміщення.

Пунктом 6 Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 установлено процедуру виключення жилого приміщення з числа службових.

Так, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових.

Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.

Згідно з пунктами 2, 3 вказаного Порядку, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Пунктом 11 вказаного Порядку передбачено, що житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.

Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Згідно абзацу 3 пункту 3.1. Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 № 737, чинної на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці та члени їх сімей, за відсутності в них за місцем проходження служби жилого приміщення, мають право на отримання службових жилих приміщень. Службове жиле приміщення надається під час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби.

Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що для включення (виключення) квартир до (із) числа службових на підставі наказу начальника гарнізону про визначення кількості службових жилих приміщень та жилих приміщень для постійного проживання в гарнізоні начальником гарнізону за погодженням з КЕВ (КЕЧ) району направляються листи до сільських, селищних, міських, районних у місті (у разі їх створення) рад (відповідних державних адміністрацій) про включення (виключення) квартири до (із) числа службових. До листа щодо виключення квартир із числа службових обов`язково додається відповідний протокол засідання Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗС України.

Для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї.

Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб, звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.

Підготовка документів для розгляду на Комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України питання виключення квартири з числа службових та надання її військовослужбовцю для постійного проживання здійснюється відповідно до вимог розділу IV цієї Інструкції.

Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.

Пунктом 4.1. зазначеної Інструкції передбачено, що військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у Збройних Силах України, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень (додаток 10), або списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (додаток 11).

Згідно пункту 4.2. Інструкції правом першочергового одержання жилих приміщень, крім осіб, зазначених у статті 45 Житлового кодексу Української PCP, користуються військовослужбовці - ветерани війни, військовослужбовці, які прослужили 25 і більше календарних років, військовослужбовці, які безпосередньо несуть бойове чергування, льотно-підйомний склад та плавсклад, які перебували на обліку та потребують поліпшення житлових умов.

За змістом пункту 4.3. Інструкції житло, яке надається військовослужбовцям та особам, звільненим з військової служби, для постійного проживання, повинно бути упорядкованим відповідно до вимог цього населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам.

У відповідності до пункту 4.4 Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, забезпечуються жилими приміщенням для постійного проживання за рішенням КЕВ (КЕЧ) району, погодженим з гарнізонною житловою комісією.

Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , перебуває на військовій службі з 01 серпня 1996 року по теперішній час та забезпечений службовим житлом за адресою: АДРЕСА_1 на підставі ордеру №015300 від 05 серпня 2009 року.

Із змісту позову ОСОБА_1 вбачається, що його позовні вимоги стосуються вчинення певних дій, а не виключення його квартири із службових.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 пояснила, що ОСОБА_1 , дотримуючись Порядку, неодноразово звертався з заявою до відповідача з проханням звернутися до Чугуївської міської ради Харківської області з клопотанням про виключення з службових квартири, в якій він проживає разом з сім`єю. Однак, цього відповідач не зробив.

В свою чергу представник відповідача в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_1 надано відповідь про те, що потреба в такому використанні квартири як службової не відпала, але з клопотанням до Чугуївської міської ради Харківської області про виключення з службових квартири, в якій він проживає разом з сім`єю, відповідач не звертався.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання відповідача на те, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа житлових; що сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових; що чинним законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу; що порушення питання про виключення жилого приміщення з числа службових є правом, а не обов`язком; що позивач перебуває на квартирному обліку на загальній черзі за №254 та буде забезпечений житлом за рахунок Міністерства оборони України при першому надходженні, а не шляхом виключення квартири з числа службових; що наявність вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання встановленого законом порядку розгляду таких питань; що вислуга позивача більше 22 років, тому його не може бути виселено з займаного службового житлового приміщення, проте, він не має права ініціювати питання про виключення житла з числа службового і надання його для постійного проживання; що забезпечення позивача жилим приміщенням для постійного проживання шляхом виключення його з числа службових призведе до порушення Бюджетного кодексу України в частині нецільового використання бюджетних коштів разом із сім`єю має право на користування службовим житлом на теперішній час, та матиме таке право після звільнення з лав Збройних Сил України, що не заперечується відповідачем, відтак його житлові права не є порушеними, стосуються саме виключення квартири із числа службових, а не предмету позову, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо судових витрат не вирішується.

.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.