Справа № 140/1593/18
Провадження № 22-ц/801/1201/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 140/1593/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

за участю секретаря судового засідання Огородник В.О.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №140/1593/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року, яке ухвалене суддею Алєксєєнко В.М. в приміщенні Немирівського районного суду Вінницької області о 12 год 05 хв,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Згідно копії паспорту мами, який залишився в позивача, але за життя був ОСОБА_5 втрачений, також зазначається дата її народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями за законом першої черги є: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка.

19 червня 2019 року позивач звернулась із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за законом в порядку спадкування першої черги, повідомивши про наявність інших спадкоємців. Однак дізналась про існування заповіту, складеного 17 березня 2015 року начебто ОСОБА_5 , посвідченого секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області ОСОБА_16, зареєстрованому за № 23.

Згідно змісту заповіту, вбачається, що ОСОБА_5 заповіла все своє майно онуку ОСОБА_3 .

Померла ОСОБА_5 була неграмотна, не вміла читати, не вміла ставити підпис, не мала навіть шкільної освіти.

Крім того, в оскаржуваному заповіті вказується, що ОСОБА_5 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , проте ця дата народження є не вірною, оскільки вона народилась саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також вважає, що заповіт повинен був обов`язково посвідчений при двох свідках, відповідно до вимог ст. ст. 1248, 1253 ЦК України, що не було дотримано секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради ОСОБА_16 при посвідченні оспорюваного заповіту.

При укладенні та посвідченні заповіту від 17 березня 2015 року за №23 секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради не було дотримано вимог діючого законодавства щодо посвідчення заповіту та не було встановлено волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 , яка особисто не могла прочитати текст заповіту, не здатна була реалізувати свої права, щоб зрозуміти в чому вона приймає участь, через відсутність свідків. Зазначено в тексті заповіту, що саме спадкодавець ОСОБА_5 прочитала заповіт, не відповідало дійсності, так як мати не вміла читати.

Враховуючи викладене, просила визнати недійсним заповіт від 17 березня 2015 року складений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради ОСОБА_16, зареєстрований в реєстрі за №23.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, тому просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, рішення суду є законним, обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що заповіт складений з порушенням вимог цивільного законодавства щодо його форми та посвідчення, оскільки покійна ОСОБА_5 була не грамотна, не вміла читати та розписуватись, мала лише початкову освіту, не могла самостійно прочитати заповіт, тобто не здатна була в повній мірі реалізувати свої права. Відсутній запис також про те, що заповіт у разі необхідності прочитаний свідками. Також, що дата народження заповідача ОСОБА_5 , яка зазначена у заповіті, ІНФОРМАЦІЯ_4 , не відповідає дійсній, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до копії заповіту від 17 березня 2015 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області ОСОБА_16, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось і взагалі все те, що її буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідає ОСОБА_3 (а.с.96).

Згідно копії свідоцтва про народження батьками позивача ОСОБА_1 є батько ОСОБА_10 , мати ОСОБА_5 (а.с.8).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.17).

19 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадкового майна, що залишилося після смерті її матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке вона приймає. Одночасно повідомила, що іншими спадкоємцями за законом є діти спадкодавця ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.18).

Згідно копії довідки виконавчого комітету Ковалівської сільської ради за №289 від 18 квітня 2016 року, після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 , залишилось спадкове майно, яке розміщене на території Ковалівської сільської ради (а.с.20).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок по АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_5 (а.с.21).

Відповідно до копії довідки Ковалівської сільської ради від 30 липня 2018 року №02-12/665, відомості зазначені в по господарській книзі Ковалівської сільської ради за 1996-2000 роки (том 10) сторінка 156, особовий рахунок НОМЕР_3 , про освіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в графі 6 зазначено освіта неповна середня (а.с.80-81).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. Зокрема визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу); заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно статті 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення частини другої статті 1257 ЦК України свідчить, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, заповіт від 17 березня 2015 року складений у письмовій формі із зазначенням дати та часу, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 та нею прочитаний, посвідчений секретарем виконавчого комітету Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області, яка є уповноваженою на те особою органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивач під час розгляду справи не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що мати не вміла читати та підписувати заповіт особисто.

У заповіті зазначено, ОСОБА_5 перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлючи значення своїх дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, підтвердивши, що заповіт не носить характеру фіктивного та удаваного правочину.

Отже колегія суддів вважає, що волевиявлення заповідача було вільним та відповідало її волі.

Крім того, в суді першої інстанції була допитана в якості свідка секретар сільської ради ОСОБА_16 , яка посвідчувала оскаржуваний заповіт, пояснила, що склавши заповіт надала прочитати ОСОБА_5 , яка ознайомилась та підписала заповіт.

Безпідставними є посилання позивача про визнання спірного заповіту недійсним у зв`язку з відсутністю свідків під час його посвідчення, оскільки з тексту заповіту вбачається, що він прочитаний особисто заповідачем, натомість законом передбачене обов`язкове посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування при свідках лише у випадку неможливості заповідача прочитати текст заповіту самостійно або за бажанням заповідача.

Також, колегія суддів, звертає увагу, що згідно копії договору довічного утримання від 15 листопада 2007 року ОСОБА_15 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_5 утриманням та доглядом довічно (а.с.23).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2014 року розірвано договір довічного утримання, укладений 15 листопада 2007 року між приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 2829. Повернуто житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 у власність відчужувача ОСОБА_5 (а.с.24-28).

Отже спростовуються доводи позивача, що заповідач не вміла читати та підписувати, оскільки ОСОБА_5 ознайомившись з договором довічного утримання від 15 листопада 2007 року, підписала його, який в подальшому за її позовом був розірваний рішенням суду від 12 травня 2014 року.

Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково послався, як на доказ порушення форми заповіту, щодо неправильності зазначення дати народження заповідача, ІНФОРМАЦІЯ_4 замість вірного ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії паспортних даних ОСОБА_5 вбачається, що остання ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт видано 03 червня 2002 року, місце реєстрації АДРЕСА_1 . (а.с.16).

Разом з тим, як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України, згідно якого зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.15).

Цей запис не скасований, а тому в колегії суддів не виникають сумніви щодо вірності дати народження ОСОБА_5 саме, 02 вересня 1932 року.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що заповіт від 17 березня 2015 року ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 складений із дотриманням форми, яка прямо встановлена ЦК України, за наявності волевиявлення заповідача, про що, власне, нею і було зазначено в оспорюваному заповіті, та яка, на момент складення заповіту, мала повну цивільну дієздатність, що перевірено посадовою особою сільської ради.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду, рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким слід відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним, у зв`язку з недоведеністю.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн, слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Ковалівської сільської ради Немирівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1057 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В.

Стадник І.М.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.