Справа 206/70/19
Провадження 2/206/337/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , про визначення розміру заборгованості по аліментам на дитину,

за участі представників

позивача, адвоката Аракелової А.Р.,

відповідача ОСОБА_2 , адвоката Солодухіна Г.Й.,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

08 січня 2019 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , в якому просить визачити, що заборгованість по виконавчому листу № 206/1471/16 виданого 13.06.2018 року по стягненню аліментів на дитину з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за період з 15.03.2016 року по 24.05.2018 року відсутня (а.с.2-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 травня 2018 року апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення, яким залишено без змін рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 2017 року про стягнення аліментів та додаткових витрат. Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 , громадянина держави Ізраїль, на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1750 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття або зміни обставин, що викликали потребу у стягненні додаткових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з 15.03.2016 року і 01.03.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на утримання дитини понесені за період з грудня 2015 року по вересень 2017 року у розмірі 22871,72 грн. На виконання зазначеного рішення суду, 13.06.2018 року було видано виконавчі листи та відповідно відкрито виконавчі провадження щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_2 грошових коштів, в тому числі аліменти на утримання сина ОСОБА_4 за номером ВП № НОМЕР_1 . 19.06.2018 року виконавчою службою було повідомлено його про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 206/1471/16 від 13.06.2018 року та відібрано пояснення щодо обов`язку щомісячно сплачувати аліменти та надавати копії квитанцій державному виконавцю Індустріального ВДВС. У разі зміни місця проживання або працевлаштування, повідомити державного виконавця Індустріального ВДВС про таке та надати у разі необхідності відповідні довідки. Також він був попереджений про відповідальність передбачену ст. 164 Кримінального кодексу України, за злісне ухиляння від сплати аліментів. На час складання позовної заяви ним повністю сплачено додаткові витрати на дитину, понесені Богомольною Л.О., тому виконавче провадження № 56744321 по стягненю з нього таких витрат закрито. Поточні періодичні платежі по сплаті аліменів та додаткових витрат на дитину виконуються в повному обсязі. Він сплачує на користь ОСОБА_2 щомісячні періодичні платежі по сплаті аліментів, додаткових витрат, щомісячно: 1500грн.+1750грн.+1000грн.=4250 грн.00коп.. Враховуючи розмір таких платежів, продовження ним навчання та перебування на утриманні батьків на період навчання, з метою запобігти ускладненю виконання ним по сплаті таких періодичних платежів щомісячно, він звернувся 15.11.2018 року до виконавчої служби з заявою про надання розтрочки по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 На 28 грудня 2018 року державним виконавцем Індустріального ВДВС було складено довідку-розрахунок по сплаті аліментів ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 за період 15.03.2018 року по 31.10.2018 року. Відповідно до данної довідки заборгованість по сплаті аліментів на дитину станом на 15.03.2016 року відсутня. Загальна сума заборгованісті по аліментам на дитину станом на 01.11.2018 року складає 39 271,61 грн. За період з 15.03.2016 року по 24.05.2018 рік, крім грошових коштів, які надавались ним ОСОБА_2 на утримання сина, розписки про таке він не брав, у нього збереглись платіжні документи, які підтверджують витрати на утримання сина. Кошти витрачалися на придбання ліків, одягу, іграшок, навчання, відпочинок та інше, що приймалось та відповідно схвалено ОСОБА_2 .. Загальний розмір витрачених коштів на утримання спільного сина за 2016-2018 роки склав 42 206 грн. 94 коп. Кошти, які були витрачені на придбання продуктів харчування до такої суми не включались, і він не ставить питання про врахування таких витрат в рахунок аліментах платежів та просить суд не брати їх до уваги. Його батьки також витрачали власні кошти на онука, таким чином брали посильну участь та допомогали ОСОБА_2 та йому в придбанні спеціального одягу, який був вкрай необхідний для їх сина (онука), враховуючи стан його здоров`я та відсутністю такого в продажі в Україні. 15.11.2018 року ним було подано заяву на ім`я начальника Індустріального відділу виконавчої служби Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області Тичинській О.О., за умовами якої, зокрема, він просив надати обгрунтований розрахунок заборгованості зі сплати аліментів в виконавчому проваджені № 56614927, з урахуванням витрачених та сплачених грошових коштів у сумі 41 697.99 грн., в період з 2016 по листопад 2018 року включно. За результатами розгляду такої заяви, державним виконавцем було викликано ОСОБА_2 для надання нею пояснень. ОСОБА_2 відмовилась визнавати кошти, які підтверджені платіжними документам та понесені ним на утримання сина в рахунок аліментах платежів, про що складено акт державного виконавця від 27.11.2018 року. Державний виконавець повідомив, що задовольнити заяву щодо врахування коштів, які ним було витрачено на виконання свого обов`язку щодо утримання свого малолітнього сина під час розгляду справи в судах 2016-2018р.р. за умови не визнання такого ОСОБА_2 та існування спору, можливо тільки в судовому порядку. Крім зазначенних вище коштів витрачених на утримання сина, у ОСОБА_2 зберігаються оригінали платіжніх документів щодо сплати послуг по проведеню медичного обстеження їх сина, які також понесені ним в цей період часу. Розмір заборгованості зі сплати аліментів відсутній, адже ним витрачено на утримання сина за період з березня 2016 року по 2018 р., суму, яка перевищує розмір заборгованості визначеною державним виконавцем на 2935 грн.33 коп.: 42 206,94грн,- 39 271,61 = 2935,33 грн. Крім коштів, які витрачались на території України, також витрачались на потреби сина і в Ізраїлі, сума таких коштів, яка підтверджується документально склала 1629,6 шекеля, що при курсі 7,17грн./1 шекель склало 11 684,23 гривні.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 надала письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якого, остання позовні вимоги не визнає, вважає позов необґрунтованим, не підтвердженим належними доказами. Зазначає, що позивач стверджує, що за період з 15 березня 2016 року по 24 травня 2018 року він надавав їй грошові кошти на утримання сина, проте розписок останньої чи будь-яких інших документів, які підтверджували би вказані обставини, не існує. Водночас, у позивача збереглися платіжні документи, які підтверджують витрати на придбання іграшок, ліків, одягу, навчання та відпочинку дитини, загальний розмір яких складає 42206,94 грн. Причому, придбання відповідних товарів чи послуг саме позивачем прямо підтверджується тільки чеком від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 від 24 березня 2018 року, на придбання абонементу у парк розваг «Лавина» за 230 гривень. Вона не може підтвердити, що відповідні витрати здійснив саме позивач, адже останній стверджує про відсутність у нього самостійного доходу та перебування на повному утриманні батьків. Вона категорично заперечує проти схвалення, погодження чи прийняття якихось витрат позивача, адже є рішення суду про стягнення аліментів, яке вичерпним чином встановлює обов`язок останнього брати участь в утриманні сина шляхом сплати грошових коштів в сумах, визначених судом. Зазначене рішення не позбавляє позивача права спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, сприяти його лікуванню, розвитку, освіті, відпочинку, у тому числі робити сину дарунки чи витрачати на нього кошти. Позивач також посилається на витрати, здійснені його батьками на онука. Проте, в силу імперативних положень статті 257 Сімейного кодексу України (далі - СК України) баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Більш того - батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Вона не просила, не погоджувала та не схвалювала будь-яких витрат батьків позивача, адже здійснювати такі витрати це право останніх як баби та діда сина позивача. Вимоги позову зводяться до констатації відсутності боргу. Проте, на підтвердження обгрунтованості позовних вимог не надано жодних доказів, які б свідчили про сплату аліментів за спірний період. Зазначені у позовній заяві обставини не створюють достатніх правових підстав для звільнення позивача від обов`язку сплати аліментів у розмірі, порядку та строк, що встановлені відповідним судовим рішенням (а.с.44-46).

06 березня 2019 року від позивача ОСОБА_7 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачем не заперечується факт утримання ним сина у спосіб який в -першу чергу мав забезпечити спільного сина з відповідачем усім необхідним, а саме: ліками, медичним обстеженням, одягу, іграшок, в тому числі і спеціального враховуючи наявне захворювання сина, навчання, відпочинку та розвитку. Що ж стосується відсутність самостійного доходу для повного забезпечення свого обов`язку по утриманню дитину, то слід зазначити, що відсутність коштів(доходу) не звільняв, і не звільняє останього від виконання такого обов`язку згідно моральних засад суспільства, закону та відповідно і рішення суду на яке посилається ОСОБА_2 , а тому таке міркування є не що інше як припущення. ОСОБА_2 під час розгляду справи щодо стягнення з ньго аліментів та додаткових витрат на дитину в своєму уточненому позові заначала про обставини надання батьком дитини грошових коштів на таке утримання, але не в достаньому розмірі, а тому такі обставини не підлягають доказуваню, адже визнаються сторонами спору, хоча розписки про таке дійсно не відбиралось, адже батько надаючи кошти та утримуючи дитину до набрання рішення суду про стягнення з нього аліментів та додаткових витрат намагався сумліно в межах свого матеріального статку виконувати такі обо`язки добровільно. ОСОБА_2 жодного разу не повернула ні коштів, які вона отримувала на утримання сина, ні відшкодовувала та не враховувала самостійно коштів які витрачено на обстеження, лікування, не повертала ні одягу, ні ліків, ні іграшок, атому категоричне заперечення щодо врахування таких коштів в рахунок сплати аліментів на дитину є недбросовісним та фактично є намаганням отримати такі кошти щонайменше двічі, і по факту отриманих та витрачених коштів на утримання дитини в добровільному порядку так і у виконавчому провадженні щодо стягнення таких коштів. В той же час кошти, які надаються йом його батьками та отримані в позику направляються останнім для сплати як поточних зобов`язань встановлених таким рішенням суду так і заборгованості. На данний час, у зв`язку з значним розміром для нього таких зобов`язань, за його позовом ухвалено рішення Самарським районним судом м.Дніпропетровська, яким позов задоволено частково та надано розстрочку виконання рішення суду в частині сплати заборгованості по аліментам на утримання ОСОБА_2 протягом шести місяців. Поточні обов`язки ним виконуються в повному обсязі без прострочок. Що ж стосується його та його батьків на право безперешкодного спілкування з сином (онуком), то ОСОБА_2 не тільки нехтує їх правами, але й умисно систематично не виконує рішення суду від 30.06.2016 року, яким визначено чає спілкування його з сином кожної суботи з 9:00 до 19:00 години, що підтверджується його неодноразовими зверненнями до Самарського відділу поліції. Таким чином вважає, що твердження ОСОБА_2 в своєму відзиві не спростовують обставин добровільного утримання батьком свого сина, в тому числі лікуванні, обстеженні та розвитку, прийняттям таких витрат з бокувідповідача, та безпідставному запереченні проти врахування таких витрат, які підтверджені платіжними документами, в рахунок заборгованості аліментів на дитину та не відповідає принципам добросовістності, розумності та справедливості (а.с.56-58).

Позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.

Позивач ОСОБА_3 , який також був допитаний у якості свідка пояснив, що він громадянин Ізраїлю, тут навчається в медичній академії, доходів на території України немає. За навчання сплачують його батьки. При розірванні шлюби він з ОСОБА_2 домовилися, що він буде фінансово допомогати дитині. Його батьки сплачують аліменти за нього, бо він не має права працювати в Україні. ОСОБА_2 постійно просить когшти на ліки, одяг для дитини. Поточні платежі він сплачує без затримки. За період з 2016-2018рр. він брав участь в лікуванні дитини, возив по лікарях, купував лвки, платив за обстеження. Коли буває закордоном, то привозить дитині хороший одяг. Заборгованість по додатковим витратам він погасив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 , яка також була допитана у якості свідка пояснила, що вона подала позов про стягнення аліментів, оскільки позивач перестав добровільно надавати допомогу. Позивач приймав участь в обстеженні дитини, ьале це було одноразово. Позивач купував дитині все, що вважав за потрібне, щоб не сплачувати на її користь аліменти. Аліменти він почав сплачувати лишще після рішення апеляційного суду. Заборгованість по аліментам на даний час не сплачена. Надані позивачем більшість квитанцій не відповідає дійсності. Зазначені речі вона не бачила, незрозуміло коиму він їх купував. Вона визнає, що позивач купував дитині куртку, спортивний костюм, ліки. З 2016 року позивач дуже рідко купував речі дитині. Більшість квитанцій це розваги, що не відноситься до аліментів. Позивач не питав, що потрібно дитині. Харчування він покупав і гуляв з дитиною у період коли дитина була з ним у дні, визначені рішенням суду. Побаченню з дитиною вона не перешкоджає.

Відповідач Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

05 лютого 2019 року ухвалою судді по даній справі відкрито загальне позовне провадження (а.с.41).

22 лютого 2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с.44-46).

06 березня 2019 року позивачем ОСОБА_10 подано відповідь на відзив (а.с.55-58).

27 березня 2019 року та 02 травня 2019 року від відповідача Індустріальний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти вимог не заперечують (а.с.77,90).

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання/заяви, заслухано пояснення та заперечення сторін та їх представників, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

30 травня 2019 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

13 червня 2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 206/1471/16 від 01 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_11 , громадянина Ізраїль, на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.29).

15 червня 2018 року державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Мартем`яновим Дмитром Сергійовичем відкрито виконавче провадження (ВП № 56614927) з примусового виконання виконавчого листа № 206/1471/16 виданого Самарським районним судом м. Дніпрпоетровська від 13.06.2018 року про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1500,00грн. щомісячно починаючи з 15.03.2016р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.30).

З нотаріально посвідченої заяви від 16.11.2017 року видно, що ОСОБА_13 перебуває в Україні на повному фінансовому утриманні своїх батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які оплачують його навчання в медичній академії, знімають квартиру для проживання, щоденні витрати, включаючи перельоти із України в Ізраїль і назад. Надають допомогу на онука ОСОБА_16 , купують одежу, ігри, книжки, ліки, сплачують за спортивні гуртки, басейн для поліпшення його фізичного розвитку (а.с.31-32).

Відповідно до довідки Державного закладу «Дніпропетровська мадична академія Міністерсва охорони здоров`я України» від 16.11.2018р. № 615 Богомольні Генаді, громадянин ОСОБА_17 , дійсно навчається в клінічній ординатурі ДЗ «ДМА» за спеціальністю «ортодонтія» на кафедрі дитячої стоматології з 01.10.2015р. по 30.09.2019р. (а.с.33).

Згідно відомостей від 09.11.2018р. з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_18 в період з 01.01.2015р. по 30.06.2018р. доходів не отримує (а.с.34).

З акту державного виконавця Індустріального ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області вМакаренко А.С. від 27.11.2018 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 57759803 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 встановлено, що під час прийому у державного виконавця 27.11.2018р. стягувачкою ОСОБА_2 було розглянуто чеки про сплату коштів на користь дитини в рахунок аліментів, наданих боржником згідно заяви від 15.11.2018р. За результатами розгляду даних чеків, ОСОБА_2 не визнала зазначенв суми, як аліменти, сплачені згідно рішення суду (а.с.35).

З довідки-розрахунку Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 28.12.2018 року № 26106/13.4-32 по сплаті аліментів ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2 за період з 15.03.2016р. по 01.01.2019р. заборгованість станом на 01.01.2019р. складає 39271,61грн. (а.с.28).

З цієї ж довідки-розрахунку видно, що ОСОБА_3 аліменти почав сплачувати з червня 2018 року, заборгованість по поточних платежав відсутня, наявна переплата у розмірі 1502,47грн.

На підтвердження сплати аліментів на утримання сина за період з 15.03.2016 року по 24.05.2018р. позивачем надано платіжні документи на придбання ліків, обстеження в лабораторії, іграшок, розваг, одягу, навчання (а.с.7-27). Серед яких відповідачем визнано чек № Л220045862 від 25 квітня 2017 року на придбання двох спортивних костюмів та шапки на суму 1715,01 (а.с.18).

Позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався до Самарського відділення поліції Дніпропетровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо невиконання ОСОБА_2 рішення суду, з нею проведена бесіда, підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні, про що свідчать повідомлення начальника районного відділення та талони повідомлення (а.с.59-65).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2019 року, яка набрала законної сили 13.03.2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Індустріальний відділ державний виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду задоволено частково. Розстрочено виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 1 листопада 2018 року по цивільній справі №206/1471/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відповідно до наступного порядку: 1 місяць 3651 грн. 50 коп., 2 місяць 3651 грн. 50 коп., 3 місяць 3651 грн. 50 коп., 4 місяць 3651 грн. 50 коп., 5 місяць 3651 грн. 50 коп., 6 місяць 3652 грн. 17 коп. (а.с.91-93).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року, яка набрала законної сили 11.04.2019 року виправлено описку в ухвалі Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2019 року по цивільній справі №206/1471/16-ц (провадження №6/206/4/19) за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_2 ), заінтересовані особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (м. Дніпро, вул. Б. Хмельницького, 11, ) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_3 ) про розстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. В описовій та мотивувальній частинах ухвали виправити описку, а саме замість словосполучень «на його утриманні перебувають батьки» та «утримання батьків», вірно зазначити «перебуває на утриманні батьків» (а.с.94-95).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» які набули чинності 08.07.2017 року аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Частиною 1 ст. 179 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України та ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Поряд з цим, варто відзначити, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається законом - ст. ст. 79-91, 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувача і боржника.

Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; за власною ініціативою; в інших передбачених законом випадках.

У відповідності до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Судом встановлено і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивач почав сплачувати аліменти на утримання дитини з червня 2018 року, в той час, як аліменти стягнуті за рішенням суду з 15.03.2016 року.

Проте, як видно з наданих позивачем платіжних документів, більшість з них стосується витрат на розваги дитини (Ігроленд, Дитяча планета, тощо) і витрати на ліки, обстеження дитини, медичне обладнання, що не відноситься до аліментів на утримання дитини.

Крім цього рішенням суду, крім аліментів на утримання дитини у розмірі 1500,00грн. щомісяця, аліменти на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1000грн. щомісяця, починаючи з 15.03.2016р. по 01.03.2019р., були стягнуті додаткові витрати на утримання дитину, у зв`язку з захворюванням дитини у розмірі 1750,00грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили, додаткові відтрати на утримання дитини понесені за період з грудня 2015 року по вересень 2017р. і дані квитанції були розглядом у цивільній справі.

Щодо квитанцій про придбання одягу за період з 15.03.2016р. по 24.05.2018р., то суд не може їх взяти до уваги, оскільки з даних квитанцій не зрозуміло кому дані речі купувалися (є квитанції про придбання шорт у кількості п`ять шт. (а.с.18), шарф, шкарпетки, тощо).

Окрім цього джані речі відповідачем ОСОБА_2 не визнаються, крім купівлі двох спортивних костюмів та шапки на загальну суму 1715,01грн. від 25.04.2017р.

Отже, всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ці речі він купував саме для дитини в рахунок аліментів.

Щодо квитанцій про купівлю продуктів харчування, то слід зазначити, що позивач повинен був годувати дитину у період, коли дитина була у нього (в часи визначені за рішенням суду), а також дані квитанції позивач не просить врахувати та просив суд їх до уваги не брати.

Отже визначаючи розмір заборгованості по аліментам суд виходить з довідки-розрахунку державного виконавця та враховуючи квитанцію на суму 1715,01грн. від 25.04.2017р. заборгованість по аліментам за період з 15.03.2016р. по травень 2018 троку включно складає 36556,61грн. виходячи з наступного розрахунку: заборгованість з березня 2016р. по грудень 2016 року у розмірі 14274,08нрн. + заборгованість з січня 2017р. по грудень 2017р. у розмірі 18000,00грн. + заборгованість з січня 2018р. по травень 2018р. у розмірі 7500,00грн. + 39774,08грн. 1715грн. (сплачені у квітні 2017р.) = 38059,08грн. 1502,47 (переплата).

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що заборгованість по аліментам, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року в цивільній справі №206/1471/16-ц на утримання сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 15 березня 2016 року по травень 2018 року включно складає 36556 (тридцять шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість) гривень 61 копійку.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков