справа № 274/1029/19
провадження № 2/0274/1342/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.10.19 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замега О.В., за участю секретаря судових засідань Лободи О.Л.., позивача і його представника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Українського Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про стягнення суми матеріальної шкоди,-

В с т а н о в и в :

19.02.2019 позивач звернувся до суду з позовом, і просить стягнути із відповідача на його користь 27544,52 грн. матеріальної шкоди, 1000.00 грн. витрат на проведення експертизи, 768,40 витрат понесених при сплаті судового збору та 2150.00 грн. витрат на отримання правової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2016 близько 15 години в АДРЕСА_1 . Річній, сталося зіткнення автомобіля марки HUYNDAI д.н.з. НОМЕР_1 під його керуванням та мотоцикла МТ-1036 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Постановою Чуднівського районного суду від 23.01.2017, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вказує, що врезультаті ДТП його автомобіль отримав численні пошкодження, чим йому завдано матеріального збитку на суму 61588,41 грн., що стверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 21.11.2016. Відповідальність відповідача застрахована згідно полісу № АЕ/9379231 від 06.05.2016. Обов`язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих становить 100000 грн..

В той же час відповідачем сплачена лише сума 34043,89 грн., а тому він змушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 07.03.2019 року провадження у справі відкрито, і розгляд справи призначено в загальному порядку.

30.05.2019 року надійшов від відповідача відзив, в якому просив розглянути справу в його відсутності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки страховик сплатив страхове відшкодування за наслідком узгодження із потерпілим. А тому вважає, виконав зобов`язання за полісом № АЕ/9379231 від 06.05.2016(а.с. 32-33).

У відкритому судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позові. Просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. До матеріалів справи надав відзив, в якому просив розглянути справу в його відсутності. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.05.2019 закрито підготовче судове засідання у справі і справа призначена до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Чуднівського районного суду від 23.01.2017, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП за ч. 4 ст. 38 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності(а.с. 9).

Згідно вказаної постанови 07.05.2016 року о 15 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , керуючи мотоциклом МТ 1036 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_1 , порушив п.п. 10.1, 11.3, 12.1 ПДР, а саме: перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку, не переконався, що це буде безпечно, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення з автомобілем HUYNDAI-ACCENT (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) під керуванням громадянина ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1, 11.3, 12.1 ПДР України, тобто скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП(а.с. 9).

Згідно звіту про оцінку № 4241 від 21.11.2016, сума заподіяного внаслідок ДТП позивачу матеріального збитку становить 61588,41 грн..(а.с. 10-15)

Відповідно до листів ПАТ "Українського Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 29642,62 грн., також прийнято рішення про доплату страхового відшкодування в розмірі 4401,27 (а.с.8, 8-на звороті)

Згідно полісу № АЕ/9379231 від 06.05.2016 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200000 грн., за шкоду заподіяну майну 100000 грн.(а.с.76).

Власником пошкодженого транспортного засобу HUYNDAI-ACCENT (реєстраційний номер НОМЕР_1 являється ОСОБА_2 , і даний факт сторонами не оспорюється.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання та витребування доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті четвертому Постанови Пленуму ВССУ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", потерпілий має надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК, України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законі порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Прообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого упорядку, встановленому законодавством.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставістатті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Така позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15- ц.

Віповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Пунктом 36.2 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За наведених обставин, зважаючи на те, що між страховиком та потерпілим не було досягнуто згоди стосовно розміру страхового відшкодування, про що свідчить заява позивача надана відповідачем (а.с.63), і відповідно до проведеної за замовленням позивача експертизи вартість матеріального збитку та відновлювального ремонту автомобіля марки HUYNDAI д.н.з. НОМЕР_1 становить 61588,41 грн. грн., а тому страховик не вправі був здійснювати перерахування коштів на виплату страхового відшкодування позивачу в сумі 34043,89 грн..

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, та необхідність їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача. Судовий збір сплачений позивачем в 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки його понесення підтверджено документально(а.с. 1, 2).

Також, на думку суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи в розмірі 1000 гривень, оскільки їх понесення підтверджено документально(а.с. 16).

Щодо витрат понесених позивачем при отриманні юридичної допомоги в сумі 2150,00 грн., то такі витрати не підлягають стягненню, оскільки у відповідності до 137 ЦПК України, підлягають стягненню витрати пов"язанні з правничою допомогою адвоката, а позивачем їх понесення не доведено.

Керуючись статтями 7-10, 13, 141, 263-265, 268, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "Українського Страхова Компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди в розмірі 27544, 52 гривні, витрати на проведення експертизи в розмірі 1000 гривень, витрати на сплату судового збору 768.40 гривень, а всього на суму 28962 грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги учасниками справи можуть також подаватися до або через відповідні суди першої інстанції.

Головуючий суддя О.В.Замега