Справа № 133/2662/18
Провадження № 22-ц/801/1864/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сорока Д. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційні скарги Калинівської місцевої прокуратури та Державної казначейської служби України

на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2019 року, ухвалене суддею Сорокою Д.В., повний текст якого складено 04 липня 2019 року

в справі №133/2662/18

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Державної казначейської служби України (відповідач),

за участю третьої особи без самостійних вимог - Калинівської місцевої прокуратури

про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України, з участю третьої особи без самостійних вимог - Калинівської місцевої прокуратури про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого посилався на те, що 09 квітня 2011 року слідчим СВ Козятинського УМВС України відносно нього було порушено кримінальну справу № 11080097 за ознаками злочину, передбаченого частинами 2, 3 статті 185 КК України.

27 червня 2011 року слідчий СВ Козятинського РВ у Вінницькій області лейтенант міліції Ходацька О.А., розглянувши матеріали кримінальної справи № 11080097, винесла постанову про притягнення його як обвинуваченого та про пред`явлення йому обвинувачення у злочинах, передбачених частинами 2, 3 статті 185 КК України.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2012 року його було засуджено та визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частинами 2, 3 статті 185 КК України, за що було призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі і відповідно до ст. 75 КК України із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік. Державне обвинувачення по даній кримінальній справі підтримувала Козятинська міжрайонна прокуратура Вінницької області.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2012 року при перегляді матеріалів кримінального провадження за його апеляційною скаргою вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2012 року скасовано, кримінальна справа направлена до Козятинської міжрайонної прокуратури на додаткове розслідування. Кримінальну справу № 11080097 по обвинуваченню ОСОБА_2 Козятинським міжрайонним прокурором було спрямовано до Козятинського ВП Хмільницького ВП ГУ НП у Вінницькій області для проведення досудового слідства, де 20 листопада 2012 року кримінальному провадженню було присвоєно № 0000005.

29 грудня 2015 року слідчим Козятинського ВП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Костюк К.В., розглянуто матеріали досудового розслідування за № 0000005 від 20 листопада 2012 року по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 2, ч. 3 КК України, й на підставі ст. 110, 11 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З огляду на викладене на думку позивача він перебував під досудовим слідством та судом з 19 квітня 2011 року по 29 грудня 2015 року - 56 місяців і 10днів, у зв`язку з чим йому було заподіяно моральну шкоду. Виходячи із положень Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», а саме його ст. 7, відповідно до якої з 1 січня 2018 року мінімальна заробітна плата в Україні складає 3723 грн на місяць, просив стягнути на свою користь 209729 грн (56 місяців і 10 днів * 3723 грн).

Зазначив, що моральна шкода полягає в тому, що вказаний період він був обмежений у пересуванні по території України та за її межами, так як щодо нього було обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності завдало йому нервового потрясіння, душевних страждань; призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, до порушення його нормальних життєвих зав`язків; були затрачені великі зусилля на доведення своєї невинуватості, оскільки йому довелося звертатися зі скаргами в різні інстанції.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 225620 (двісті двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять) гривень 20 коп.

Судові витрати віднесено на рахунок держави.

Не погоджуючись із таким рішенням, відповідач - Державна казначейська служба України та третя особа - Калинівська місцева прокуратура Вінницької області подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на незаконність рішення та порушення судом норм матеріального права, просять скасувати його і ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області полягають в тому, що позивачем не доведено, а судом не встановлено незаконність дій органів досудового слідства в межах відповідного кримінального провадження, а відтак правових підстав для відшкодування шкоди у ОСОБА_1 не виникло.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України посилається на те, що на органи ДКС України жодним законодавчим чи нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності за державу та за дії інших органів державної виконавчої влади. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що Державна казначейська служба України та Держава Україна є окремими й самостійними учасниками цивільних правовідносин.

Крім того вважає, що визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції відступив від норм статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Так, відповідно до п. 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 01 січня 2017 року), мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів щодо не застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзиви на апеляційні скарги від позивача ОСОБА_1 суду не надійшли.

В судовому засіданні представник Державної казначейської служби Бубела Н.А. і представник третьої особи Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області Денчук О.В. вимоги апеляційної скарги підтримали на умовах, викладених у них, і просили задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 і його представник - адвокат Кузьмінський Ю.В. проти вимог апеляційної скарги заперечували.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 червня 2011 року постановою слідчого СВ Козятинського УМВС України позивача ОСОБА_1 притягнуто в якості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 КК України.

Вироком Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2012 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2 та 3 статті 185 КК України. З урахуванням статті 70 КК України ОСОБА_1 засуджено до 3-х років позбавлення волі і відповідно до ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік.

Ухвалою колегії суддів Судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2012 року вирок Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2012 року скасовано, кримінальна справа відносно ОСОБА_1 направлена до Козятинської міжрайонної прокуратури на додаткове розслідування.

Постановою слідчого Козятинського ВП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області лейтенанта поліції Костюк К.В. від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ст. 185 ч. 2, ч. 3 КК України на підставі п. 2 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Отже судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач перебував під слідством і судом з 27 червня 2011 року, тобто з моменту притягнення до кримінальної відповідальності і до 29 грудня 2015 року - часу закриття кримінальної справи, або 54 місяці і 2 дні, а не 56 місяців і 10 днів, як про те стверджував позивач.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 статті 1, пункту 5 статті 3 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно з пунктом 2 статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже підставою для виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбаченому Законом, є закриття кримінального провадження щодо нього за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, що спростовує посилання апелянтів на необхідність встановлення вини органів і осіб, які здійснювали досудове розслідування і судовий розгляд як підстави для виникнення права на відшкодування шкоди.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством (частини перша, друга статті тринадцятої Закону).

Так, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд має з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

01 січня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Разом з тим, за змістом положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у тому числі у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження щодо позивача закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення постановою слідчого Козятинського ВП Хмільницького БП ГУНП у Вінницькій області. Внаслідок цієї події позивач набув цивільне право на відшкодування моральної шкоди, виникла підстава для звернення до суду з позовом. Указане мало місце до 01 січня 2017 року - набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII, а тому питання щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди має вирішуватися виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Таким чином, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII не поширюється.

Таке тлумачення указаних норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №334/3231/16-ц.

А відтак доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби у цій частині є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України і про те, що вона та Держава Україна є окремими самостійними учасниками цивільних правовідносин, а відтак має відповідати за зобов`язаннями держави та за дії інших органів виконавчої влади.

Так, відповідно до положень статей 23, 48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету шляхом їх списання з відповідного казначейського рахунку.

Пунктами 1, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 р. № 845, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 № 45 передбачено, що цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами.

Зокрема, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): 1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; 2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; 3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; 4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні; 5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення (п. 35 Порядку).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Відповідно до п. п. 3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Аналогічна позиція зазначена і в частині 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України, тому колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

При цьому колегія суддів враховує, що моральна шкода, завдана органом досудового розслідування, є підставою для настання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме для держави, а тому зазначені кошти мають бути стягнути саме з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статті 1176 ЦК України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Встановивши факт завдання ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з тривалим незаконним перебуванням під досудовим слідством та судом суд першої інстанції дійшов правильного висновку про право позивача на її відшкодування.

Виходячи з конкретних обставин справи, в розумінні статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у суду є право застосувати й більший розмір відшкодування.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення судом було з`ясовано усі чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме те, що позивач перебував під слідством 54 місяці та 2 дні, і така тривалість заподіяла останньому моральну шкоду, яка полягала в тому, що він тривалий час був позбавлений можливості нормального спілкування з близьким людьми, друзями та колегами, й змушений був доводити свою невинуватість. Зазначені обставини призвели до зміни звичайного способу життя,

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Інші докази та обставини, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційні скарги Калинівської місцевої прокуратури та Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 16.10.2019

Головуючий: Стадник І.М.
Судді:Міхасішин І.В.
Войтко Ю.Б.