ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/768/17
Провадження № 22-ц/4820/15/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/768/17 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року (суддя Швець О.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець-Подільської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Департамент економіки та розвитку інфраструктури міста Кам`янець-Подільської міської ради, про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що внаслідок ремонтних робіт в квартирі відповідача, які він розпочав наприкінці 2014 року, пошкоджені стеля та стіни в її квартирі, в якій нещодавно було зроблено ремонт, а тому виходячи із вартості будівельних матеріалів та робіт вважає, що їй заподіяні матеріальні збитки на суму 33 560, 60 грн. Крім того, посилається на те, що їй заподіяні моральні збитки, оскільки ремонтні роботи відповідачем проводились постійно, незважаючи на вихідні та свята, а тому внаслідок порушення тиші у неї стався нервовий зрив. Зазначає, що відповідач на її зауваження та зауваження поліції не реагував, а навпаки намагався ще більше поглибити її моральні страждання. А тому, звернувшись до суду, просила стягнути з відповідача на її користь 33 560,60 грн. матеріальної та 10 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 357 грн. матеріальної шкоди та 2000 грн. моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вказує, що присуджений розмір матеріальної шкоди є мізерним, оскільки ціни та будівельні матеріали у 2017-2018 роках значно зросли у порівнянні з 2014 роком. Крім того, апелянт зазначає, що 2000 грн. стягнутих судом у відшкодування моральної шкоди це мінімальна сума, яка не відповідає душевним та нервовим переживанням спричинених їй відповідачем.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно з актами обстеження технічного стану квартири позивача, складеного працівниками КП «Житловик», 22.12.2014, 06.03.2015, 25.03.2015, 22.04.2015, 26.01.2017 при обстеженні виявлено тріщини на стелі та стінах квартири, однак, в жодному акті не встановлено, що це стало наслідком проведеного відповідачем ремонту в квартирі. Зазначає, що тріщини у квартирі позивача могли утворитись внаслідок неякісного ремонту проведеного в квартирі позивача. Вважає, що позивачем не було доведено нанесення шкоди, її фактичного розміру та протиправності його поведінки.

В судовому засіданні позивач підтримала подану нею апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 просила відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав подану ним апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності вини ОСОБА_4 у пошкодженні квартири позивача та в зв`язку із цим спричиненні ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 , розташованій у цьому ж будинку поверхом вище, є відповідач ОСОБА_3

Відповідачем проводилась внутрішня реконструкція належної йому квартири на підставі дозвільних документів (а.с. 87, 91-102).

Згідно з актом від 22.12.2014, складеним комісією в складі працівників КП «Житловик», при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , виявлено в кухні на стелі та у великій кімнаті волосяну тріщину, інших пошкоджень на стелі чи стінах не виявлено (а.с. 4).

Відповідно до акту про технічне обстеження квартири АДРЕСА_1 від 06.03.2015, складеного комісією в складі головного інженера ОСОБА_5 , майстра буд. бригади ОСОБА_6 , майстра дільниці ОСОБА_7 , була обстежена квартира АДРЕСА_1 та встановлено що в період з 22.12.2014 по 06.03.2015 особливих змін в квартирі не сталося, стеля та стіни в кухні, коридорі та двох кімнатах залишились без змін. Тріщина на стелі великої кімнати збільшилась до 1 мм (а.с. 5).

В аналогічному акті про технічне обстеження квартири АДРЕСА_1 від 25.03.2015 зазначено, що виявлено нову волосяну тріщину на стелі у спальні та великій кімнаті (а.с. 7).

Згідно з актом обстеження квартири АДРЕСА_1 від 22.04.2015, складеного комісією в тому ж складі встановлено, що в кухні на стелі з`явились 2 незначні тріщини, у малій кімнаті на стелі - волосяна тріщина, помітне здуття шпалер на стінах, у великій кімнаті - тріщини збільшились по довжині, у спальній кімнаті існуюча тріщина збільшилась (а.с. 9).

26.01.2017 при обстеженні технічного стану квартири АДРЕСА_1 комісія встановила , що після ремонту в кв. АДРЕСА_2 , в квартирі виявлено волосяні тріщини: на стелі в коридорі довжиною 1,5 м, біля туалету - 2,6 м, на стіні кухні - 0,3 м, на стіні біля туалету - 0,4 м; в вітальні на стелі - 1,4 м, 1, 5 м, в вітальні по карнизу біля вікна - 0,35 м, 0,25 м, 0,45 м; в спальні над вікном - 0,25 м, 0,35 м, 0,35 м, на стелі - 2,5 м, 1,5 м, 0,45 м, 0,25 м; в дитячій кімнаті на стелі -0,5 м, по карнізу на стіні - 0,15 м, 0,25 м, 0,25 м, 1,2 м, 0,25 м. (а.с. 10).

В підтвердження розміру завданої шкоди позивач надала локальний кошторис, згідно з яким вартість ремонтно-будівельних робіт становить 22805 грн. (а.с. 72).

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Частина друга статті 1166 ЦК України, встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин). Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з висновком експертів за результатами проведеної на стадії апеляційного провадження судової будівельно-технічної експертизи № 2440/2441/18-26 від 25.04.2019, в квартирі АДРЕСА_1 на стелі та карнизі наявні поодинокі волосяні тріщини ймовірною причиною утворення яких є порушення послідовності виконання підготовчих робіт; також наявне невелике здуття шпалер та відклеювання стиків між шпалерами, ймовірною причиною утворення даних дефектів є нерівномірне нанесення клею. Враховуючи те, що утворення волосяних тріщин та відклеювання шпалер має ознаки недоброякісного виконання робіт і під час проведення реконструкції квартир АДРЕСА_2 відсутні ознаки втручання в несучі конструкції будівлі, то утворення дефектів опорядження квартири АДРЕСА_1 ніяким чином не пов`язане з виконанням будівельних робіт під час реконструкції квартири АДРЕСА_2 . Так як опорядження квартири знаходиться в доброму стані, то проведення відновлювального ремонту є недоцільним (а.с. 211-216).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд відхиляє як доказ на підтвердження факту завдання майнової шкоди ОСОБА_1 за участю саме ОСОБА_3 наявні у справі акти обстеження квартири АДРЕСА_1 , оскільки ними не встановлено причини пошкоджень у квартирі АДРЕСА_1 , власником якої є позивач, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено факту завдання їй майнової шкоди за участю саме ОСОБА_3

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо відшкодування моральної шкоди, позивач посилалась на постійні нервування, пов`язані з діями відповідача щодо проведення ремонту у належній йому квартирі, порушення ним її права на тишу та відпочинок, що значно погіршує стан здоров`я позивача, завдає їй моральних страждань. Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що діями відповідача їй заподіяна моральна шкода, що ці дії носили неправомірний характер.

Звернення позивачки до правоохоронних органів з приводу проведення відповідачем ремонтних робіт, що супроводжувались шумом, від 12.01.2015, 17.02.2015, 20.03.2015 та 17.01.2017 не стосуються періоду, визначеного Правилами благоустрою м. Кам`янця-Подільського, затверджених рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради № 5/55 від 21.01.2014, в який проведення таких робіт заборонено (а.с. 88). Крім того, звернення позивачки щодо шуму, внаслідок здійснення відповідачем ремонтних робіт 25.03.2017 (у вихідний день), не свідчить про те, що такий шум перевищував встановлені санітарні норми Відповідно, у вказаний період відповідачем не допущено по відношенню до позивача будь-яких протиправних дій.

Таким чином, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи й порушення норм матеріального права відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1статті 376 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог і ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судове рішення ухвалено на користь відповідача, судовий збір в розмірі 3200 грн. слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2018 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та ухвалити в цих частинах нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 3200 грн. віднести на рахунок держави.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ І.В. П`єнта

Судді: /підпис/ А.П. Корніюк

/підпис/ О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П`єнта

_______________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Швець О.Д. Провадження № 22-ц/4820/15/19

Доповідач - П`єнта І.В. Категорія № 34