233 № 233/5433/18
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2019 року м.Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючої судді Бєлостоцької О.В.,
секретаря Теліціної О.О.,
представника позивачів ОСОБА_1,
відповідачів -
представника третьої особи -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Костянтинівка цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» до ОСОБА_2, Фермерського господарства «Веліс» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Костянтинівська районна державна адміністрація Донецької області,-
В С Т А Н О В И В:
ПрАТ «АПК-Інвест» звернулось до суду з позовом до відповідачів по справі, в якому зазначено, що 01 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної частки (паю), який зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 91, згідно якого в оренду позивачу по справі була передана земельна частка (пай) розміром 4,66 умовних кадастрових га строком на 20 років. З моменту укладення договору та до теперішнього часу ПрАТ «АПК-Інвест» сумлінно виконує зобовязання в частині сплати на користь ОСОБА_2 орендної плати та використання земельної ділянки. 02 жовтня 2018 року з даних публічної кадастрової карти позивачу стало відомо про наявність ще одного договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Веліс», зареєстрованого 20 липня 2018 року Костянтинівською районною державною адміністрацією, всупереч того, що є діючий договір від 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 Незважаючи на умови п.п. 2.3, 3.1 Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, щодо переукладення договору оренди землі у разі виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку та обов*язок орендодавця протягом 5 робочих днів з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку письмово повідомити про це орендаря, відповідач ОСОБА_2 не повідомив ПрАТ «АПК-Інвест» про оформлення права власності. При цьому, спірна земельна ділянка була передана у користування позивачу ще 01 лютого 2014 року та з того часу з його користування не вибувала, використовуються та обробляється позивачем на даний час. Договір оренди землі між ОСОБА_2 та ФГ «Веліс» був укладений та право оренди за яким було зареєстровано під час дії чинного договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, що суперечить вимогам чинного законодавства ст.ст.203,215 ЦК України, порушує права позивача як орендаря і є підставою для визнання його недійсним та скасування державної реєстрації права оренди.
-судові витрати покласти на відповідачів.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача ФГ «Веліс» в судове засідання не з*явились, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзиви на позовну заяву не подали, у зв'язку з чим зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Представник третьої особи Костянтинівської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 62).
Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази та правовий висновок кандидата юридичних наук ОСОБА_3 (а.с.27-34), який носить консультативний характер, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено, що 01 лютого 2014 року між ПрАТ «АКП-Інвест» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної частки (паю) відповідно до п.1.1, 2.2, 2.3 якого орендодавець передав орендарю у володіння та користування земельну частку (пай) (рілля) розміром 4,66 умовних кадастрових га строком на 20 років (а.с. 37-40).
Пунктом 2.2 договору передбачено обовязок орендаря сплачувати щороку орендну плату в розмірі 4823 гривні 53 копійки.
Відповідно до п.2.3 договору у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України.
Пунктом 4 договору оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року передбачено, що він набуває чинності з моменту його реєстрації в Білокузьминівській сільській раді.
Як вбачається з відмітки на договорі оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року, він зареєстрований 20 лютого 2014 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Білокузьминівської сільської ради за № 91 (а.с.39), що відповідає Порядку реєстрації договорів оренди земельної частки (паю), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2000 року № 119.
01 лютого 2014 року сторони підписали акт приймання передачі земельної частки (паю) розміром 4,66 умовних кадастрових га відповідно до договору оренди від 01 лютого 2014 року (а.с.6).
Згідно ч.1 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до п.17 Розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» громадяни - власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) до виділення їм у натурі (на місцевості) земельних ділянок мають право укладати договори оренди земель сільськогосподарського призначення, місце розташування яких визначається з урахуванням вимог раціональної організації території і компактності землекористування, відповідно до цих сертифікатів з дотриманням вимог цього Закону.
Після виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) договір оренди землі переукладається відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору оренди допускається лише у випадках, визначених цим Законом.
Аналогічні за змістом положення містить і укладений між ПрАТ «АПК-Інвест» та ОСОБА_2 01 лютого 2014 року договір оренди земельної частки (паю), відповідно до п.2.3 якого у разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), договір оренди землі переукладається відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений, і може бути змінений лише за згодою сторін. Договір оренди землі переукладається сторонами за цим договором не пізніше ніж в строк до двох місяців з дати виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку. Припинення дії договору оренди допускається у випадках, визначених цим договором та чинним законодавством України (а.с. 38).
Відповідно до п.20 постанови Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 924/468/14 (а.с. 35-36) після виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок в натурі та отримання ними державних актів на право власності на землю відповідні сертифікати на земельну частку (пай) є недійсними. У той же час факт оформлення державного акта на право власності на землю дію раніше укладених їх власниками договорів оренди земельних паїв автоматично не припиняє, а такі договори підлягають переукладанню. Отже, припинення дії договорів оренди земельних паїв має місце тільки після їх переукладання відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або з підстав, передбачених ст.31 Закону України «Про оренду землі».
Враховуючи наведені положення законодавства та позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19 березня 2018 року, приймаючи до уваги, що договір оренди земельної частки (паю) від 01 лютого 2014 року між позивачем по справі та ОСОБА_2 укладено строком на 20 років, суд дійшов висновку про те, що вказаний договір оренди автоматично не припинив своєї дії у звязку з оформленням ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку та виділенням її в натурі і станом на 20 липня 2018 року (на час реєстрації права оренди на вказану земельну ділянку за ФГ «Веліс») діяв. Крім того, як встановлено в ході судового розгляду, протягом 2014-2018 років земельна ділянка перебувала та станом на теперішній час перебуває в користуванні ПрАТ «АПК-Інвест», яке протягом цього часу сплачувало орендну плату на користь відповідача ОСОБА_2
Згідно із частиною 2 ст. 95 ЗК України, ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Відповідно до частин 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.
Аналогічні положення містить і частина 2 ст. 16 ЦК України, згідно якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно частини 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Згідно частини 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову ПрАТ «АПК-Інвест» в повному обсязі.
Відповідно до ст.141 ЦПК України витрати, повязані зі сплатою судового збору (а.с.1) слід віднести на відповідачів по справі.
Керуючись ст.ст. 4,19,141, 259,263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, -
Стягнути з Фермерського господарства «Веліс» на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «АПК-Інвест» витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення по справі виготовлений 12 березня 2019 року.

Суддя