___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2/947/5893/19
УХВАЛА

13.10.2019 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Літвінова І.А., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації «Одеської міської ради, ОСОБА_2 , «зацікавлена особа» - ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними, про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради, ОСОБА_2 , «зацікавлена особа» - ОСОБА_3 , про визнання дій протиправними, про визнання права власності, та просить:

визнати дії державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Сободаш З.П., щодо видачі 19.02.1976 року Свідоцтва про право на спадкування за законом, ОСОБА_4 , зареєстроване у реєстрі за № 2-1485 після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - протиправними;

скасувати оригінал та дублікати, які мають силу оригіналів, Свідоцтва про право на спадкування за законом, видане 19.02.1976 року ОСОБА_4 Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на Ѕ жилого дому, що знаходиться у АДРЕСА_1 , зареєстроване у реєстрі за № 2-1485;

скасувати оригінал та дублікати, які мають силу оригіналів, Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 , р№5-1468, 31.08.2007 року, Третя Одеська державна нотаріальна контора, дублікат від 13.12.2007 року р.№ 3-1292;

скасувати оригінал та дублікати, які мають силу оригіналів, Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_6 , р.№5-1465, 31.08.2007 року, Третя Одеська державна нотаріальна контора, дублікат від 13.12.2007 року р.№ 3-1289;

виключити з реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про право власності ОСОБА_3 (дата прийняття рішення про державну реєстрацію від 20.12.2007 року);

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 та Ѕ та ј частини жилого будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 799 кв.м у порядку спадкування за законом, після померлих.

За результатом автоматизованого розподілу справі за позовом ОСОБА_1 присвоєно єдиний унікальний номер 947/23642/19, головуючим визначено суддю Гниличенко М.В.

До відкриття провадження у справі, в результаті задоволення заяви судді Гниличенко М.В. про самовідвід, ухвалою суду від 01.10.2019 року справу було передано до канцелярії Київського районного суду м. Одеси для повторного розподілу між суддями Київського районного суду м. Одеси в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

У відповідності до Розпорядження № 177 керівника апарату Київського районного суду м. Одеси відбувся повторний перерозподіл справи із внесенням інформації до системи автоматизованого розподілу.

Головуючим у справі визначено суддю Літвінову І.А.

На цій стадії провадження не встановлено підстав для самовідводу нововизначенного судді від розгляду цивільної справи № 947/23642/19.

Предметно, суб`єктно та інстанційно справа відноситься до юрисдикції місцевого загального суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_1 позов останньої виник з приводу нерухомого майна та пов`язаними із цим реєстраційними діями.

Згідно з частиною першою та частиною восьмою статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій розглядаються судом, визначеним за правилами підсудності щодо розгляду спору, похідними від якого є такі вимоги.

Місцезнаходженням нерухомого майна є Київський район АДРЕСА_1 ). Справа підсудна Київському районному суду м. Одеси на підставі частини першої статті 30 ЦПК України.

Довідками територіального відділу ГУ ДМС України в Одеській області, одержаними на запит суду до відкриття провадження у справі, підтверджена реєстрація учасників справи - фізичних осіб за наступними адресами:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - АДРЕСА_2 (з15.09.1989);

третя особа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - АДРЕСА_2 (з26.07.1983);

«зацікавлена особа» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - АДРЕСА_1 (з 09.10.1989 р.н. , в реєстраційному талоні з ОСОБА_3 вказані зареєстрованими також її діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

За приписами частини першої статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі в разі відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Форма, зміст та порядок подання позовних заяв регламентовані статтями 175-177 ЦПК України.

Позовна заява ОСОБА_1 цим вимогам не відповідає та потребує усунення наступних недоліків.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Сторонами у справі ОСОБА_1 визначає себе, як позивача, та юридичну особу з найменуванням «Третя Одеська державна нотаріальна контора», - у якості відповідача.

Всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК позовна заява ОСОБА_1 не містить ані реєстраційного номеру облікової картки платника податків самого позивача, ані номеру і серії паспорту. Ці ж дані не зазначені і у відношенні інших учасників справи - фізичних осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому процесуальний статус ОСОБА_3 позивач зазначає як «зацікавлена особа». Такий статус взагалі не передбачений у цивільному процесі, оскільки за приписами частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Отже позивачу необхідно визначитися із складом учасників справи та з їх процесуальним статусом.

Слід зазначити, що серед переліку позовних вимог, позивач. крім вимог щодо визнання дій державного нотаріуса протиправними, скасування правовстановлюючих документів та виключення з реєстру відомостей, також заявляє вимогу про визнання за нею права власності на нерухоме майно. При цьому незрозуміло, яким чином єдиний відповідач, йменований як «Третя Одеська державна нотаріальна контора», не визнає, чи оспорює право власності позивача, тобто перебуває у спорі про цивільне право. Позовні вимоги до нотаріуса як до відповідача можуть бути пред`явлені у випадку необхідності відшкодування шкоди, спричиненої його незаконними діями або недбалістю (ст. 27 Закону України «Про нотаріат»), а також у разі оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Безумовно, вимоги про визнання дій нотаріуса незаконними та визнання права власності можуть бути поєднані в одному судовому процесі, проте має істотне значення визначення належних відповідачів за кожною вимогою. Доцільно визначити відповідачами саме осіб, які оспорюють, порушують право власності позивача на нерухоме майно, оскільки від визначення належних відповідачів залежить і можливість задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді й переданий на його розгляд із такими вимогами. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Щодо інших недоліків, то всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позовній заяві ОСОБА_1 також не вказані вірне найменування відповідача та ідентифікаційні коди відповідача та третьої особи - Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації «Одеської міської ради.

З метою гармонізації законодавства України відповідно до вимог Європейського Союзу та підняття української системи реєстрації суб`єктів господарювання на європейський рівень, згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15 травня 2003 р. (в редакції від 26 листопада 2015 року - «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань») був створений Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). За положеннями статті 17 вказаного Закону, до переліку інформації щодо юридичної особи, яка підлягає розкриттю, внесена також інформація про найменування, організаційно-правову форму, місцезнаходження юридичної особи, її ідентифікаційний код, види діяльності. У відповідності до статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» пошук відомостей у ЄДР здійснюється безкоштовно шляхом запиту і отримання інформації з реєстру засобами електронного зв`язку або через мережу Інтернет (он-лайн сервіс: https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позов ОСОБА_1 в частині визнання права власності на нерухоме майно підлягає грошовій оцінці. Так, у відповідності до п. 2, п. 9, п. 10 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що в ході вирішення питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. При цьому, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Пунктами 3, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 «Про затвердження Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Постанова КМУ № 1440) визначенні поняття дійсної та ринкової вартості, принципу попиту та пропонування при оцінці майна. Так, дійсна вартість майна визначена лише для цілей страхування та характеризується, як вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Принцип попиту та пропонування відображає співвідношення пропонування та попиту на подібне майно. Відповідно до цього принципу під час проведення оцінки враховуються ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

За приписами п. 16 Постанови КМУ № 1440 визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

У відповідності до п. 38 Постанови КМУ № 1440 для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Згідно із п. 47 Постанови КМУ № 1440 порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», можна дійти висновку, що наявне в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Від визначення дійсної ціни позову залежить і сума судового збору, який за результатами розгляду справи може бути стягнутий з відповідача (відповідачів).

Щодо судового збору, то до позовної заяви ОСОБА_1 доказів сплати судового збору не додано.

Виконуючи вимоги ч. 4 ст. 175 ЦПК України позивач у позовній заяві зазначає, що є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

На підтвердження того, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю до позовної заяви додана копія пенсійного посвідчення. Така копія не може бути взята судом до уваги як доказ, у зв`язку із порушенням порядку подання доказів.

Так, за правилами ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Аналогічний порядок засвідчення копій документів визначений пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55).

За вказаним нормативно-правовим актом, відмітка про засвідчення копії документа складається: зі слів «Згідно з оригіналом»; особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису.

Згідно з ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Отже, позивач повинен надати доказ, підтверджуючий підстави звільнення від сплати судового збору, у встановленому законом порядку, чи сплатити судовий збір від визначеної ціни позову та додати докази сплати до позовної заяви.

Крім вищезазначеної вимоги, частина п`ята статті 95 ЦПК України вимагає від учасника, який подає письмові докази в копіях зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Такі вимоги кореспондуються і з положеннями п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви, повинні міститися у позовній заяві.

У позовній заяві ОСОБА_1 не зазначено, які з доданих копій письмових доказів наявні у неї в оригіналі, і хто є держателем документів, оригінали яких у позивача відсутні.

Копії доказів, оригінали яких знаходяться у позивача, позивач повинен засвідчити у порядку, встановленому частиною п`ятої статті 95 ЦПК України, оскільки як зазначалося вище, не засвідчені докази можуть не бути прийняті судом до уваги на підставі частини першої статті 78 ЦПК України.

За приписами ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати саме до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналогічні за змістом вимоги містять і частини друга та восьма статті 83 ЦПК України, якими встановлено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

У разі неможливості одержати докази самостійно позивач повинен до позовної заяви додати клопотання про їх витребування, що передбачено частиною третьою статті 177 ЦПК України та у відповідності до пункту 7 частини третьої статті 175 ЦПК України повідомити про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви.

Отже, на виконання п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач повинен зазначити, чи є докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. При наявності таких доказів - додати по позовної заяви клопотання про їх витребування чи забезпечення, у встановленому законом порядку.

Також позивачу необхідно зазначити чи проводилися ним заходи досудового врегулювання спору (п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК); чи здійснювалися заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви (п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК); підтвердити, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК).

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позовна заява ОСОБА_1 такого розрахунку не містить.

Позивачу варто взяти до уваги, що за положеннями статей 133,134 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Додержання процесуальної форми, змісту та порядку подання позовної заяви є однією з обов`язкових вимог законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» ).

Враховуючи сукупність всіх недоліків, допущених при оформлені позовної заяви ОСОБА_1 , на виконання вимог національного законодавства, а саме - частини першої статті 185 ЦПК України, суддею постановляється ухвала про залишення позовної заяви без руху та позивачеві встановлюється строк усунення недоліків.

Позивачу слід взяти до уваги, що якісна підготовка до судового розгляду спрямована в першу чергу на захист прав самого позивача та забезпечення розгляду справи без зволікань, з додержанням розумних строків, в порядку загального позовного провадження, наслідком чого стане економія не тільки процесуального часу сторін і суду, а й зменшення судових витрат, пов`язаних із безпосереднім розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 95, 175-177, 185, ч.2 ст. 261, ст.ст. 272, 353-355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер і серія паспорту - не зазанчені; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Третьої Одеської державної нотаріальної контори (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - не зазанчений; місцезнаходження: 65080 , м. Одеса, вул. Космонавтів, 11-А ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації «Одеської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України - не зазанчений; місцезнаходження: 65125, м. Одеса, вул. Троїцька, 25), ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер і серія паспорту - не зазанчені; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ), «зацікавлена особа» - ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер і серія паспорту - не зазанчені; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання дій протиправними, про визнання права власності- залишити без руху.

Встановити позивачеві строк усунення недоліків шляхом виконання вимог, встановлених статтями 95, 175-177 ЦПК України щодо форми, змісту та порядку подання позовної відповідно до мотивувальної частини цієї ухвали - десять днів з дня одержання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою до суду, роз`яснивши, що у випадку виконання ухвали та усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, вона буде вважатись поданою у день первісного її подання до суду. Інакше позовна заява буде вважатися не поданою і повернута позивачеві разом із доданими до неї матеріалами, що не позбавить позивача права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Попередити позивача про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Роз`яснити позивачу, що за зловживання процесуальними правами застосувати заходи процесуального примусу, та у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Літвінова І. А.