П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2019 року місто Київ

справа № 758/3884/17

апеляційне провадження № 22-ц/824/813/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"; ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 лютого 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного йому на праві власності автомобіля марки Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля марки Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, яка постановою Подільського районного суду міста Києва від 3 березня 2015 року визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ "СК "Українська страхова група" згідно полісу № АІ/7102122 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2014 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 50 000 грн, а також за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 50 000 грн.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Згідно зі звітом № 201 від 5 червня 2015 року матеріальний збиток, завданий пошкодженням його транспортного засобу визначено в розмірі 118 977 грн 61 коп.

Посилаючись на те, що страховою компанією виплату страхового відшкодування не проведено, позивач просив суд стягнути з ПрАТ "СК "Українська страхова група" суму страхового відшкодування в розмірі 101 100 грн, пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 82 226 грн 40 коп., інфляційні втрати в розмірі 66 918 грн 09 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 6 248 грн 81 коп.; стягнути з ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 19 877 грн 61 коп.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 суму матеріального збитку в розмірі 99 500 грн., суму пені в розмірі 80 179 грн 17 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 64 574 грн 10 коп., три проценти річних в розмірі 6 096 грн 50 коп., а всього стягнуто 250 349 грн 77 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди в розмірі 19 371 грн 27 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Стягнуто з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2 846 грн 43 коп. та судові витрати в розмірі 2 323 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 193 грн. 71 коп. та судові витрати в розмірі 400 грн.

У поданій апеляційній скарзі ПрАТ "СК "Українська страхова група", посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині вимог до страхової компанії скасувати і ухвалити нове судове рішенням, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ "СК "Українська страхова група" про стягнення страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних задовольнити частково та стягнути на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 17 619 грн 18 коп., пеню в розмірі 5 684 грн 27 коп., три проценти річних в розмірі 984 грн 74 коп.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що страховиком було перераховано страхове відшкодування на підставі поданої позивачем заяви про виплату страхового відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ "ВіДі - Скай" в сумі 70 097 грн 99 коп., а також пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання в розмірі 787 грн. 59 коп., а тому розмір страхового відшкодування має бути зменшено на відповідну суму. При цьому загальний ліміт відповідальності страховика не може перевищувати 99 500 грн.

Також недоведеним є факт пошкодження оббивки заднього сидіння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки причинно-наслідковий зв'язок між отриманим пошкодженням та характером пошкоджень в цілому відсутній.

Крім того, скаржник посилається на те, що позивачем не проведено ремонт пошкодженого автомобіля, а тому розмір оціненої шкоди повинен бути зменшений на розмір податку на додану вартість. Відповідно має бути зменшений і розмір інфляційних втрат та

трьох процентів річних, що підлягають стягненню за несвоєчасне невиконання грошового зобов'язання та пені, яку, крім цього, слід обмежити строком позовної давності.

Страхова компанія у поданій апеляційній скарзі також посилається на те, що у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення суми пені поза межами річного строку позовної давності.

ОСОБА_3 також не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, де просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо неї скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути на користь позивача лише франшизу в розмірі 500 грн. Скаржник зазначає, що пошкодження оббивки заднього сидіння в результаті дорожньо-транспортної пригоди є недоведеним і вартість його ремонту відшкодуванню не підлягає, а оскільки розмір завданих матеріальних збитків покриває ліміт відповідальності за договорами цивільно-правової відповідальності, з неї підлягає стягненню лише розмір франшизи.

Відзиви на апеляційні скарги до суду не надходили.

Представник ПрАТ "СК "Українська страхова група" - МогилаІ.В. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просив її задовольнити.

Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 не заперечував.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 (ОСОБА_3.) в суд апеляційної інстанції не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, 6 лютого 2015 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, по вул. Набережно-Лугова в місті Києві, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 3 березня 2015 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Транспортний засіб Skoda, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_6, був застрахований в ПрАТ "СК "Українська страхова група" згідно полісу № АІ/7102122 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2014 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 50 000 грн із розміром франшизи 500 грн, а також за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від

22 вересня 2014 року з лімітом відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну третьої особи, у розмірі 50 000 грн. та нульовою франшизою (І том, а. с. 111 - 113).

7 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про отримання страхового відшкодування, зазначивши, що страхове відшкодування слід перерахувати на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай" (І том, а. с. 119).

У цей же день страховиком був проведений огляд пошкодженого автомобіля Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, і складено відповідний акт огляду транспортного засобу від 7 лютого 2015 року, на підставі якого суб'єктом оціночної діяльності "фізичною особою - підприємцем ОСОБА_7." (оцінювач ОСОБА_8.) був складений звіт про оцінку транспортного засобу № 1718 від 24 лютого 2015 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, складає 54 189 грн 90 коп. (І том, а. с. 15, 16, 121, 122).

Не погодившись із визначеним розміром матеріального збитку, 24 березня 2015 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження до ТОВ "Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія".

6 травня ПрАТ "СК "Українська страхова група" на підставі заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування складено два страхових акти, відповідно до яких розмір страхового відшкодування визначено в сумі 49 500 грн та 4 189 грн 90 коп. (І том, а. с. 146, 147, 149, 150).

7 травня 2015 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" перерахувало на рахунок ТОВ "ВіДі - Скай" страхове відшкодування в розмірі 49 500 грн, згідно полісу № АІ/7102122 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2014 року (платіжне доручення № 8873 від 7 травня 2015 року, І том, а. с. 148), та 4 189 грн 90 коп. за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року (платіжне доручення № 8874 від 7 травня 2015 року, І том, а. с. 151).

Відповідно до звіту № 201 з визначення вартості матеріального збитку від 5 червня 2015 року, складеного ТОВ "Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія" на замовлення ОСОБА_2, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначена в розмірі 118 977 грн 61 коп. (І том, а. с. 64, 65).

19 червня 2015 року після надання ОСОБА_2 відповідного звіту № 201 від 5 червня 2015 року, страхова компанія звернулась до ФОП "ОСОБА_7." з приводу перевірки звіту № 1718 про оцінку його транспортного засобу.

22 червня 2015 року ФОП "ОСОБА_7." складено звіт № 1718/1, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mazda", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 70 597 грн 99 коп. (І том, а. с. 155 - 159).

23 червня 2015 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" з урахуванням звіту № 1718/1 складено новий страховий акт, відповідно до якого розмір страхового відшкодування визначено в сумі 70 597 грн 99 коп. (І том, а. с. 167, 168).

У цей же день страховою компанією здійснено доплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунок ТОВ "ВіДі - Скай" в розмірі 16 408 грн 09 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 12319 від 23 червня 2015 року (І том, а. с. 169).

Фондом державного майна України на підставі скарги ОСОБА_2 проведено рецензування звітів № 1718 від 24 лютого 2015 року та № 1718/1 від 22 червня 2015 року, за результатами яких звіти кваліфіковано як такі, що не повною мірою відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і мають значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але можуть використовуватися з метою, визначеною у звітах, після виправлення зазначених недоліків (ІІ том, а. с. 183 - 185).

Також на замовлення ОСОБА_2 всеукраїнською громадською організацією "Союз експертів України" (далі - ВГО "Союз експертів України") проведено рецензування звітів № 1718 від 24 лютого 2015 року та № 1718/1 від 22 червня 2015 року, за результатами яких зроблено висновок, що зазначені звіти про оцінку транспортного засобу не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісними, непрофесійними і не можуть бути використані (І том, а. с. 38, 39; ІІ том, а. с. 154, 155).

29 липня 2016 року ФОП "ОСОБА_7." складено остаточний звіт про оцінку транспортного засобу № 1718/2, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 70 597 грн 99 коп., втрата товарної вартості транспортного засобу визначена в розмірі 7 872 грн 11 коп. При цьому загальна вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 78 470 грн. 10 коп. (І том, а. с. 187-192).

Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5305/18-54 від 25 квітня 2018 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням цін станом на 24 лютого 2015 року, складала 132 311 грн 47 коп.; вартість матеріального збитку, з урахуванням цін на деталі та відновлювальні роботи станом на час проведення експертизи, складає 118 871 грн 27 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що дії страхової компанії по невиплаті страхового відшкодування є неправомірними, а тому страхове відшкодування повинно бути сплачено на підставі розміру матеріального збитку, визначеному судовою автотоварознавчою експертизою з урахуванням пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних; суми страхового відшкодування, які були перераховані страховиком на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай", не можуть бути враховані, оскільки вони були зроблені на підставі звітів про оцінку транспортного засобу, які не відповідають вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Проте з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування", ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, та/або майну потерпілого.

При цьому Розділом ІІІ Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок

здійснення страхового відшкодування на території України.

Так, пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як убачається з матеріалів справи, єдиним належним і достовірним доказом, який визначає розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, є звіт № 201 з визначення вартості матеріального збитку від 5 червня 2015 року, складеного ТОВ "Незалежна Експертно-Асистуюча Компанія" на замовлення ОСОБА_2

Відповідно до звіту № 201 з визначення вартості матеріального збитку від 5 червня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначена в розмірі 118 977 грн 61 коп. При цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 110 513 грн 19 коп., а втрата товарної вартості складає 8 464 грн 42 коп. (І том, а. с. 64, 65).

Визначення у звіті про оцінку транспортного засобу таких показників як вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (Сврз) та втрати товарної вартості транспортного засобу (ВТВ) має важливе правове значення для правильного вирішення спору, оскільки страховиком відшкодовується лише витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу та не відшкодовується втрата товарної вартості ані за полісом № АІ/7102122 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2014 року, ані за договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року.

У матеріалах справи є інші звіти про оцінку пошкодженого транспортного засобу, у висновках яких зазначені різні суми вартості майнової шкоди, завданої власнику указаного автомобіля (звіт № 1718 від 24 лютого 2015 року; звіт № 1718/1 від 22 червня 2015 року та звіт № 1718/2 від 29 липня 2016 року).

Разом з тим, колегія суддів критично відноситься до їх висновків, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність" та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Крім того, у матеріалах справи міститься висновок судової автотоварознавчої експертизи № 5305/18-54 від 25 квітня 2018 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mazda, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням цін станом на 24 лютого 2015 року, складала 132 311 грн 47 коп.; вартість матеріального збитку, з урахуванням цін на деталі та відновлювальні роботи станом на час проведення експертизи, складає 118 871 грн 27 коп. (ІІ том, 200-208).

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим в судовому рішенні.

Колегія суддів вважає необхідним відхилити висновок судової автотоварознавчої експертизи, оскільки питання, які були поставленні експерту не дають можливості суду визначити розмір матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля, на момент дорожньо-транспортної пригоди, а також величину втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, у висновку відповідної експертизи зроблено висновок про те, що втрата товарної вартості не нараховується та дорівнює нулю.

Такий висновок судового експерта не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з пунктами 1.4, 1.6, 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), методика застосовується для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження колісного транспортного засобу (далі - КТЗ); вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості); фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Пунктом 8.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, що величина втрати товарної вартості характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження транспортного засобу і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Величина втрати товарної вартості (ВТВ) нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відношення пошкоджених складових частин усіх типів колісних транспортних засобів.

При цьому пунктом 8.6.2 Методики визначені виключні випадки коли величина втрати товарної вартості (ВТВ) не нараховується, зокрема втрата товарної вартості не нараховується якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для колісних транспортних засобів країн СНД, 7 років - для інших колісних транспортних засобів.

У даному спорі автомобіль Mazda, власником якого є ОСОБА_2, іноземного виробництва, 2010 року випуску, а отже на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у лютому 2015 року, строк його експлуатації не перевищував 7 років. Відповідно на вказаний автомобіль мала нараховуватися втрата товарної вартості (ВТВ).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що єдиним належним і достовірним доказом, який визначає дійсний розмір матеріального збитку при настанні страхового випадку, є звіт № 201 з визначення вартості матеріального збитку від 5 червня 2015 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, визначена в розмірі 118 977 грн 61 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 110 513 грн 19 коп., а втрата товарної вартості складає 8 464 грн 42 коп.).

Після встановлення дійсного розміру матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та з урахуванням пред'явлення позивачем позовних вимог як до страховика, так і до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи, суду слід визначити суму страхового відшкодування, що мала бути відшкодована ОСОБА_2 страховою компанією та суми, що підлягала стягненню з ОСОБА_1 (ОСОБА_3.), як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, в порядку статті 1194 ЦК України.

Розмір страхової виплати, яку повинен відшкодувати страховик потерпілій особі, повинен визначатись на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та умов договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року.

При цьому страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (стаття 988 ЦК України).

Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для

повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, як і відсутні відомості про те, чи здійснена позивачем оплата вартості відновлювального ремонту та якщо здійснена, чи виконані ці ремонтні роботи платником податку на додану вартість, що в свою чергу також має суттєве значення для визначення розміру страхового відшкодування відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону, оскільки здійснення страхової виплати з урахуванням податку на додану вартість можливо лише у разі здійснення відновлювального ремонту автомобіля платником податку (правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 185/11374/15-ц, провадження № 61-35235св18).

За таких обставин колегія суддів вважає, що сума, яка відповідає розміру оціненої шкоди, а вона визначена у звіті № 201 від 5 червня 2015 року, має бути зменшена на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (118 977 грн 61 коп. - 20% = 95 182 грн 09 коп. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 110 513 грн 19 коп. - 20% = 88 410 грн 55 коп., а втрата товарної вартості складає 8 464 грн 42 коп. - 20% = 6 771 грн 54 коп.).

При цьому страховиком відшкодовуються лише витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу (110 513 грн 19 коп.), які зменшуються на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (22 102 грн 64 коп.) та суму франшизи в 500 грн за полісом № АІ/7102122 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 вересня 2014 року.

Отже, розмір страхового відшкодування, яку мав би відшкодувати страховик потерпілій особі становить 87 910 грн 55 коп. (110 513 грн 19 коп. - 22 102 грн 64 коп. - 500 грн = 87 910 грн 55 коп.).

Як убачається з матеріалів справи, ПрАТ "СК "Українська страхова група" на підставі заяви ОСОБА_2 про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування

від 7 лютого 2015 року (І том, а. с. 119) перерахувало страхове відшкодування в розмірі 70 885 грн 58 коп. на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай', що підтверджується платіжними дорученнями № 8873 від 7 травня 2015 року, № 8874 від 7 травня 2015 року та № 12319 від 23 червня 2015 року (І том, а. с. 148, 151, 169).

Грошові кошти в сумі 787 грн 59 коп., які були сплачені за платіжним доручення № 13999 від 22 липня 2015 року, за своєю правовою природою є пенею, яка була нарахована страховиком за прострочення виплати ним страхового відшкодування, а тому не може бути включена до загального розміру страхового відшкодування, яке було сплачено страховиком (І том, а. с. 173 - 176).

Таким чином, страховиком не відшкодовано суму страхового відшкодування лише в розмірі 17 024 грн 97 коп. (87 910 грн 55 коп. - 70 885 грн 58 коп. = 17 024 грн 97 коп.), а тому обов'язок з відшкодування цієї суми страхового відшкодування покладається на страховика.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов'язанням.

Позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування.

Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена 20 червня 2018 року, провадження № 14-178цс18).

Ураховуючи викладене, з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 3 930 грн 46 коп. та три проценти річних в розмірі 994 грн 11 коп., які розраховуються за період з 8 травня 2015 року по 17 березня 2017 року та від розміру недоплаченого страхового відшкодування в сумі 17 024 грн 97 коп.

Що стосується стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно пункту 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика

(МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Крім того, пунктом 13.1 договору добровільного страхування № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року також передбачено, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором страховик несе майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (за кожний день прострочення), але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 80 179 грн 17 коп. за період з 24 лютого 2015 року по 17 березня 2017 року, суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням страхової компанії, в яких вони заявили про застосування строку позовної давності, та помилково стягнув її за весь час прострочення основного зобов'язання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо виплати страхового відшкодування) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Але відповідно до пункту першого частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

Аналізуючи наведене, можна зробити висновок, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

При визначенні розміру пені слід зазначити, що п. 13.1 договору добровільного страхування передбачено, що пеня визначається у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу (за кожний день прострочення), але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Як убачається з офіційно оприлюднених даних на сайті Національного банку України, за період з 17 березня 2016 року по 17 березня 2017 року розмір подвійної облікової ставки Національного банку України в день є меншим за 0,1% від суми простроченого страховою компанією платежу, а тому при обчисленні розміру пені слід враховувати саме розмір подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 окрім суми недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 17 024 грн 97 коп., інфляційних втрат в розмірі 3 930 грн 46 коп., трьох процентів річних у розмірі 994 грн 11 коп., підлягає стягненню також пеня в розмірі 5 747 грн 77 коп., яка розраховується за період з 17 березня 2016 року по 17 березня 2017 року.

Крім того, колегія суддів вважає, що понесені ОСОБА_2 і документально підтверджені витрати на проведення звіту № 201 від 5 червня 2015 року в розмірі 1600 грн. та за рецензування звіту № 1718 від 24 лютого 2015 року в розмірі 350 грн. також підлягають стягненню саме зі страхової компанії, оскільки фактично вони є замовниками неякісно складених звітів про оцінку майна.

Витрати у розмірі 400 грн. за звіт № 201 з визначення вартості пошкодженого транспортного засобу, на які посилається позивач у своїй позовній заяві, відшкодуванню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять підтвердження їх оплати позивачем.

Понесені позивачем витрати на рецензування звіту № 1718/1 від 22 червня 2015 року в розмірі 350 грн також не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 не заявлялася позовна вимога щодо стягнення цих коштів.

Доводи апеляційних скарг ПрАТ "СК "Українська страхова група" та ОСОБА_1 (ОСОБА_3.) про те, що недоведеним є факт пошкодження оббивки заднього сидіння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки причинно-наслідковий зв'язок між отриманим пошкодженням та характером пошкоджень в цілому відсутній, є необгрунтованими та підлягають відхиленню.

Факт пошкодження оббивки заднього сидіння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується наявними у матеріалах справи письмовими доказами, зокрема, актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 7 лютого 2015 року (І том, а. с. 121, 122); поясненнями ОСОБА_2 про обставини дорожньо-транспортної пригоди (І том, а. с. 120) та звітом № 201 з визначення вартості пошкодженого транспортного засобу від 22 червня 2015 року (І том, а. с. 64 - 77). При цьому відповідачами не спростовано наявність причинно-наслідкового зв'язку між отриманим пошкодженням та дорожньо-транспортною пригодою.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ним безпосередньо не отримана сума страхового відшкодування, а тому суд не повинен враховувати суму страхового відшкодування, яка була перераховано страховиком на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай", є безпідставними та надуманими.

Виплата страхового відшкодування страховиком була проведена на підставі власноручно підписаної заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 7 лютого 2015 року, в якій позивач просив перерахувати страхове відшкодування на рахунок

СТО ТОВ "Віді-Скай", оскільки відновлювальний ремонт буде проводитися саме на станції технічного обслуговування цього підприємства (І том, а. с. 119).

Крім того, позивачу неодноразово пропонувалось у разі, якщо ним буде прийнято інше рішення, аніж перерахування суми страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай", надати до страхової компанії заяву з новими банківськими реквізитами (І том, а. с. 143 - 145).

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості про банківські реквізити заявника, які б давали можливість страховику виплатити страхове відшкодування шляхом безготівкового розрахунку безпосередньо потерпілому, як це передбачено положеннями пункту 35.2 статті 35 та положеннями пункту 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За відсутності таких відомостей про банківські реквізити заявника, страховиком правомірно перераховано суму страхового відшкодування на підставі заяви ОСОБА_2 про виплату страхового відшкодування від 7 лютого 2015 року на рахунок СТО ТОВ "ВіДі-Скай".

Та обставина, що в подальшому ОСОБА_2 передумав проводити відновлювальний ремонт транспортного засобу на СТО ТОВ 'ВіДі-Скай" не свідчить про неправомірність дій страхової компанії щодо перерахування коштів на рахунок цього підприємства.

А тому, у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ПрАТ "СК "Українська страхова група" слід відмовити.

Різниця між фактичним розміром майнової шкоди і страховою виплатою, яка в даному випадку дорівнює розміру втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля та франшизи, підлягає стягненню з ОСОБА_1 в розмірі 7 271 грн. 54 коп. (втрата товарної вартості в розмірі 8 464 грн 42 коп., яка зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість 1692 грн 88 коп., + франшиза в розмірі 500 грн. = 7 271 грн 54 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розмір завданих матеріальних збитків покриває ліміт відповідальності за договорами цивільно-правової відповідальності, а тому з неї підлягає стягненню лише розмір франшизи, є необгрунтованими та безпідставними.

Як Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", так і умовами договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 97-2809-14-00119 від 22 вересня 2014 року не передбачена можливість відшкодування страховиком втрати товарної вартості пошкодженого автомобіля, а тому такі втрати покладаються на особу, яка застрахувала свою відповідальність, у порядку статті 1194 ЦК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про

часткове задоволення позову через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як роз'яснено у пункті 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, то судовий збір з відповідачів підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: з ПрАТ "СК "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 - 304 грн 29 коп.; з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 72 грн 68 коп.

За подачу апеляційної скарги ПрАТ "СК "Українська страхова група" сплачено судовий збір у розмірі 4 561 грн, що є більшим від встановленого законом розміру, оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви і в даному випадку складає 3 755 грн. 25 коп. (пропорційно від задоволених позовних вимог).

ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплачено 1066 грн, що також є більшим від встановленого законом розміру, оскільки відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заявиі в даному випадку складає 298 грн 06 коп. (пропорційно від задоволених позовних вимог).

Ураховуючи те, що апеляційні скарги ПрАТ "СК "Українська страхова група"; ОСОБА_1 були задоволені частково, рішення суду було скасовано і задоволено позов частково, то з позивача на користь відповідачів підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційних скарг пропорційно розміру їх задоволення.

Так, у апеляційній скарзі ПрАТ "СК "Українська страхова група" просило зменшити розмір стягнутих з нього сум до 24 288 грн 19 коп. (17 619 грн 18 коп. + 5 684 грн 27 коп. +

984 грн 74 коп.). Тобто розмір стягуваних грошових коштів підлягав зменшенню на 226 061 грн 58 коп. (250 349 грн 77 коп. - 24 288 грн 19 коп.) і така сума становить 100% вимог апеляційної скарги.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення зі страхової компанії грошових коштів в сумі 30 434 грн. 90 коп., фактично задовольнивши вимоги апеляційної скарги на 97,28% (оскільки сума стягнутих коштів зменшена на 219 914 грн 87 коп.), то з ОСОБА_2 на користь ПрАТ "СК "Українська страхова група" підлягає стягненню сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 653 грн 11 коп.

ОСОБА_1 у апеляційній скарзі просила стягнути з неї тільки франшизу у розмірі 500 грн. Тобто розмір стягуваних грошових коштів підлягав зменшенню на 18 871 грн 27 коп. (19 371 грн 27 коп. - 500 грн) і така сума становить 100% вимог апеляційної скарги.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення майнової шкоди в розмірі 7 271 грн 54 коп., фактично задовольнивши вимоги апеляційної скарги на 64,12% (оскільки сума стягнутих коштів зменшена на 12 099 грн 40 коп.), то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 191 грн 12 коп.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_2 повинен відшкодувати ПрАТ "СК "Українська страхова група" судовий збір у розмірі 3 348 грн 82 коп. (3653 грн 11 коп. - 304 грн 29 коп.); ОСОБА_1 - 118 грн 44 коп. (191 грн 12 коп. - 72 грн 68 коп.).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"; ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 13 червня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, страхового відшкодування, пені, інфляційних втрат та трьох процентів річних задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у

розмірі 17 812 грн. 56 коп., три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 994 грн. 11 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 930 грн. 46 коп., пеню у розмірі 5 747 грн. 77 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь ОСОБА_2 витрати понесені за складання звіту про оцінку транспортного засобу у розмірі 1 600 грн., а також витрати за рецензування звіту у розмірі 350 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 7 271 грн. 54 коп.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" судовий збір у розмірі 3 348 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 118 грн. 44 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 березня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова