Справа № 463/3184/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/827/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю:представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Галаси Ж.Т., представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №463/3184/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 січня 2019 року ухваленого судом у складі судді Леньо С.І. у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук Ірина Андріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 року позивач ОСОБА_5 звернувся в суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 11.10.2011р. між продавцями ОСОБА_5 і ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 06.09.1988р. числиться зареєстрованим у цій квартирі та проживає в ній. З часу вселення основним квартиронаймачем була його матір, а він, його батько ОСОБА_6 та сестра ОСОБА_7 , проживали в цій квартирі як члени сім`ї наймача. З 1992 р. в цій квартирі проживала донька сестри - ОСОБА_7

29.02.2000р. він одружився з відповідачем ОСОБА_2 , яка стала проживати разом з ним у цій квартирі і приблизно в цей час сестра з донькою виїхали на постійне місце проживання до Італійської Республіки. Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого в квартирі почали проживати він разом з дружиною та батьком, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 Маніпулюючи ситуацією, дружина нав`язувала йому думку про те, що його сестра з донькою мають намір виселити його з даної квартири, у зв`язку з чим за його позовом рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13.04.2004р. ОСОБА_8 та її доньку ОСОБА_7 визнано такими, що втратили право користування квартирою, після чого відповідач зареєструвалась у даній квартирі. На початку 2011р. відповідач ОСОБА_2 продовжила нав`язувати думку про те, що сестра з племінницею мають намір виселити їх з квартири, у зв`язку з чим на вимогу дружини повторно звернувся до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою, який задоволено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.05.2011р. В подальшому, 05.09.2011р. квартира була приватизована ним та дружиною, і на цей час дружина переконала його в тому, що сестра має намір відібрати квартиру. З метою недопущення такої ситуації, за пропозицією дружини, якій повністю довіряв, 11.10.2011р. уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого така відчужена племінниці дружини - відповідачу ОСОБА_3 Такий договір не мав на меті створити реальні правові наслідки, а в дійсності був фіктивним та за їхньою домовленістю, через деякий час відповідач ОСОБА_3 повинна була повернути квартиру. Після укладення договору разом з дружиною продовжував проживати у зазначеній квартирі та сплачував комунальні послуги, а в лютому 2016р. звернувся до відповідача ОСОБА_3 з вимогою переоформити квартиру, оскільки сестра з донькою не проявляють інтересу до квартири. Відповідач відмовила у вчиненні таких дій, у зв`язку з чим вважає, що при укладенні договору відповідачі ввели його в оману, що є підставою для визнання договору недійсним. Крім того, на час укладення договору, через побоювання втратити квартиру з неіснуючих підстав, які йому умисно нав`язала дружина, перебував в депресивному та пригніченому стані, не міг спати, думати та працювати, кілька разів звертався до лікарів з цього приводу та за їх рекомендацією вживав антидепресанти та заспокійливі ліки. Тому в момент укладення договору не розумів значення своїх дій, що також є підставою для визнання його недійсним.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у позові ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), третя особа Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Юрчук Ірина Андріївна (АДРЕСА_4) про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 11 жовтня 2011 року між продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук Іриною Андріївною, зареєстрованого в реєстрі за № 1950 .

Скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 25.07.2016 року у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_5 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що договір купівлі-продажу квартири ним укладений під впливом обману дружини. Стверджує, що жодних коштів від ОСОБА_3 ні він, ні його дружина ОСОБА_2 не отримували, оскільки укладали договір фіктивно. Звертає увагу, що про відсутність наміру продавати квартиру свідчить те, що вони залишилися проживати у квартирі та сплачували всі комунальні платежі. Стверджує, що його дружина ОСОБА_2 скористалась його хворобливим станом і шляхом обману спонукала його укласти договір, який не відповідав його внутрішній волі. Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки. Крім цього, його доводи також підтверджуються висновком експертизи від 12 липня 2018 року, згідно з яким під час підписання оспорюваного договору він міг перебувати під психологічним впливом, а саме переконанням інших осіб. Вважає, що вказаним висновком підтверджується, що його волевиявлення щодо укладення договору купівлі-продажу не було вільним і усвідомленим. Відтак висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким позов задовольнити.

Відповідно до ст. 360 ЦПК Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_5 не подано.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Галаси Ж.Т., представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 11.10.2011 року між позивачем по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з однієї сторони та відповідачем ОСОБА_3 з другої сторони укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 84).

Відповідно до умов Договору ОСОБА_5 та ОСОБА_2 продали, а ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 204 ЦК визначено презумпцію правомірності правочину. Зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач ОСОБА_5 вважає, що вчинений ним правочин купівлі-продажу квартири є недійсним з тих підстав, що він не розумів значення своїх дій в момент підписання такого, а також те, що третя особа ОСОБА_2 ввела його в оману.

Відповідно до положень ст. 225 ЦК правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права чи інтереси порушені.

Даючи аналіз зазначеній позивачем підставі для визнання договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним, суд першої інстанції з посиланням на докази, представлені позивачем ОСОБА_5 прийшов до правильного висновку, що в момент вчинення правочину позивач ОСОБА_5 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Такий Висновок надано судово-психіатричною експертизою №12/К у якому прописано, що на даний час ОСОБА_5 психічною хворобою не страждає, виявляє параноїчний розлад особистості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За результатами даного експертного дослідження відомостей про психічні хвороби в минулому у ОСОБА_5 не простежуються. На момент підписання договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2011 року ОСОБА_5 тяжким психічним розладом не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_5 властиві такі індивідуально-психологічні особливості особистості як загострене почуття справедливості, довірливості, важливість у прийнятті рішень, вибіркова комунікативність, дратівливість, емоційно-вольова лабільність. ОСОБА_5 під час підписання договору купівлі-продажу квартири від 11.10.2011 року міг перебувати під психологічним впливом, а саме під переконанням інших осіб. (а.с.177-184).

Даючи оцінку висновку судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами, зокрема, із поясненнями одних свідків, які пояснили, що такий перебував у пригніченому стані, інші пояснили, що ОСОБА_5 перебував у піднесеному настрої, був оптимістом, з врахуванням віку останнього, якому на цей час було 48 років, не страждав психічним захворюванням прийшов до правильного висновку, що позивач перебував у стані, який дозволяв йому розуміти значення своїх дій, керувати ними.

Пояснення представника позивача ОСОБА_1 , що ОСОБА_5 перебував під впливом, переконанням ОСОБА_2 , суд не приймає до уваги як належний доказ, оскільки така не була покупцем квартири, а, навпаки, продавцем на рівні із ОСОБА_5 Судом першої та апеляційної інстанції не встановлено, що покупець ОСОБА_3 переконувала позивача ОСОБА_5 , обіцяла йому будь-які переваги, якщо він продасть їй квартиру.

Відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тому основним юридичним фактом в таких правовідносинах є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договорів купівлі-продажу та з`ясування питання про те, чи не укладені ці угоди з метою приховати іншу угоду та яку саме.

Із наданих суду першої інстанції доказів, з пояснень представника позивача, суд апеляційної інстанції вважає, що волевиявлення позивача ОСОБА_5 при укладенні та підписанні договору купівлі-продажу 11.10.2011 року було спрямоване саме на укладення договору купівлі-продажу квартири.

Згідно Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_4 від 05 вересня 2011 року (а.с.88) така є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , набута у власність на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Ніколенко А.Ф. в суді апеляційної інстанції пояснила, що намір відчужити квартиру за договором купівлі-продажу був як у неї так і в позивача-це було спільне рішення, відповідало їхнім інтересам, до сьогоднішнього дня вони перебувають у шлюбі, протягом п`яти років ніхто з них не ставив під сумнів зазначений правочин.

Щодо інших доводів позивача в частині не отримання коштів за спірну квартиру, таке спростовується п.4 Договору, де позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як продавці підтвердили, що кошти оплачені покупцем до посвідчення цього договору, підписанням даного договору стверджують відсутність будь-яких матеріальних претензій до покупця щодо розрахунку за вище вказану квартиру.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині оплати позивачем послуг за комунальні платежі та як підтвердження цьому посилання на квитанції про оплату комунальних платежів суд зазначає, що згідно пояснень учасників справи позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як дружина та чоловік за усною домовленістю з новим власником відповідачем по справі ОСОБА_3 продовжують проживати у спірній квартирі, зареєстровані у ній, користуються всіма комунальними послугами, відповідач ОСОБА_3 проти цього не заперечує, на даний час у квартирі не проживає, оскільки має інше житло, відтак позивач та 3-я особа правомірно оплачують спожиті ними послуги.

Щодо позовних вимог ОСОБА_5 що правочин укладений також внаслідок введення його оману, колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки відповідно до ст.230 ЦК сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення для визнання цього правочину недійсним.

За змістом статті 230 ЦК якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.

Відповідно до ст. 12 ч.1 п.4, ст.81 ч.1,6 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано суду доказів про вчинення ним правочину під впливом обману покупця квартири ОСОБА_3 Всі доводи позивача ОСОБА_5 зводяться до введення його в оману ОСОБА_2 , що виключає недійсність правочину на підставі ст. 230 ЦК.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів справи, позивач вважає вчинений ним правочин під впливом двох обставин: внаслідок ст. 225 ЦК- не розумів значення своїх дій в момент вчинення правочину та на підставі ст. 230 ЦК- введення сторони правочину в оману. Зазначені підстави є взаємовиключними. Визнання правочинів недійсними з двох підстав не допускається, що відповідає практиці Верховного Суду .

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, доводи апелянта, які не спростовують висновків суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що волевиявлення позивача по справі на момент укладення та підписання правочину від 11.10.2011 року було спрямоване на укладення договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк