Справа № 521/6366/14-ц
Номер провадження 2/521/37/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача - адвоката Осадчого А.Ю.,

представника відповідачів Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради - Микитин М.В.

представника третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Ольховікової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третіх осіб - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення та свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

05.05.2014 р. до Малиновського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , яку було уточнено, у якій її представник просив визнати незаконним та скасувати пункт 2 Додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року № 1316 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності від 22 січня 2008 року серії НОМЕР_4 на нежилі приміщення першого поверху № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2 . До допоміжних приміщень вказаного будинку, що призначені для побутового обслуговування мешканців будинку, належать також нежилі приміщення 1-го поверху, загальною площею 23,4 кв.м., які використовуються позивачем для власних господарських потреб. Відповідно до рішення Виконавчого комітету ОМР від 29.07.2007 р. № 1316 КП «ОМБТІ та РОН» зобов`язувалося видати та зареєструвати право власності за Одеською міською радою на вказані нежитлові приміщення. На підставі зазначеного було видано свідоцтво про право власності від 22.01.2008 р., відповідно до якого право власності зареєстровано за Одеською міською радою. Про зазначене позивачу стало відомо у 2013 році. Позивач вважає вказане рішення незаконним, оскільки позивач є співвласником допоміжних приміщень багатоквартирного будинку.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Осадчий А.Ю. зазначені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні Микитин М.В. , яка є одночасно представником відповідачів - Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву представником Одеської міської ради наголошено про те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць комунальної власності» Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ, якою вирішено здійснити передачу державного майна в комунальну власність. Внаслідок зазначеного до зведеної відомості житлового та нежитлового фонду місцевих рад було передано 15,5 тис. житлових будівель. Право власності на спірне майно набуте на підставі ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування». 29.11.2007 р. виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення № 1316, яким доручено КП «ОМБТІ та РОН» провести технічну інвентаризацію та реєстрацію права власності за Одеською міською радою, зокрема, на спірні приміщення по АДРЕСА_2. Внаслідок зазначеного Одеській міській раді видано відповідне свідоцтво про право власності. Таким чином, право комунальної власності набуто Одеською міською радою ще у 1991 р., тобто свідоцтво про право власності стало лише підтвердженням вже існуючого права власності та не може бути відмінено лише скасуванням такого свідоцтва. Крім того, оскарженню підлягають акти органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, які не відповідають закону. Вищевказане свідоцтво видано з дотриманням усіх вимог, які містились у чинному на час видачі свідоцтва Тимчасовому положенні про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 7/5. Оскаржувані рішення є актами індивідуальної дії і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Акти індивідуальної дії породжують права та обов`язки того суб`єкта, якому його адресовано, а тому такий акт не може бути оскаржено позивачем. Матеріали справи не містять відомостей про користування спірними приміщеннями іншими власниками багатоквартирного будинку, окрім ОСОБА_2 , про що свідчить наявність в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси цивільної справи № 521/19197/13-ц за позовною заявою департамента комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, провадження у якій зупинено до вирішення цієї справи. Представник Одеської міської ради вказує, що найбільш відповідає обставинам справи висновок експерта від 04.05.2015 р. № 526. Оскільки у висновку експерта від 31.08.2016 р. для функціонального призначення приміщення аналізувалось його теперішнє використання - зберігання продуктів харчування та інших речей побутового призначення, а не висновок експертів про відсутність ізольованості спірних приміщень від квартири позивача, наявність проведеної електроенергії від квартири позивача, що стало наслідком тривалого неправомірного користування позивачем цими приміщеннями. Висновки від 31.08.2016 р. № 34 та від 14.03.2019 р. № 18-2163 не містять інформації коли була проведена електроенергія до та від квартири позивача, коли та ким зроблено лаз в підвальне приміщення, обладнання вентиляцією за допомогою установки вертикальної пластикової труби, коли в підлозі приміщення № 2 проведено водонесучі комунікації та чи існували вищезазначені обставини на момент прийняття оскаржуваного рішення та правовстановлюючого документу. На теперішній час спірні приміщення не підпадають під визначення технічних, а саме в них відсутнє розміщення обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо, що свідчить про відсутність вважати ці приміщення господарськими, підсобними та допоміжними, без яких неможливе забезпечення експлуатації багатоквартирного будинку та побутове обслуговування його мешканців.

Представника третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Ольховікова Т.В. у задоволенні позовних вимог просила відмовити, посилаючись на наступне обґрунтування.

Посилання позивача, що всі підвальні приміщення є допоміжними є хибним. Відповідно до ДБН В. 2.2-15-2005 розрізняють нежитлове приміщення, підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку та технічні приміщення. Враховуючи, що у Одеської міської ради оформлено право власності та в наявності є технічний паспорт, дане приміщення є нежитловим та самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. На виконання постанови Кабінету Міністрів України Одеською міською радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХІ, згідно з яким у комунальну власність було передано весь нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних меж міста.

У судових дебатах представник Департаменту вказав, що посилання на те, що вказані приміщення є допоміжними хибне. Враховуючи те, що у Одеської міської ради оформлено право власності та є в наявності технічний паспорт, дане приміщення є нежитловим та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Зазначене підтверджене висновком експерта № 526 судової будівельно-технічної експертизи від 04.05.2015 р.

Представник юридичного департаменту Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву або заперечень на позовну заяву від зазначеного представника до суду не надходило.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05.06.2014 р. заяву представника ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено, витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» копію матеріалів справи на будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 р. заяву представника ОСОБА_3 про витребування доказів - задоволено, витребувано з Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради належним чином засвідчену копію рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року № 1316.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 р. клопотання представника Одеської міської ради, Виконавчого комітету Одеської міської ради про залучення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у якості третьої особи задоволено, залучено до участі у цивільній справі Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.09.2014 р. заяву представника ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу для надання висновків з таких питань: - Яке функціональне призначення нежилих приміщень 1-го поверху, № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 , відображених у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? - Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України, витрати пов`язані з проведення експертизи покладено на заявника - ОСОБА_3

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2014 р. відновлено провадження по справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2014 р. заяву ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено, витребувано з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради завірену копію матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_2 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.12.2014 р. заяву представника ОСОБА_3 про призначення судової будівельно-технічної експертизи задоволено, призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу для надання висновків з таких питань: - Яке функціональне призначення нежилих приміщень 1-го поверху, № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_2 , відображених у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? - Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України, витрати пов`язані з проведення експертизи покладено на заявника - ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки про повторний автоматичний розподіл справи між суддями від 26.01.2015 р., з підстав закінчення терміну повноважень судді Бобуйка І.А., справу призначено судді Лічману Л.Г.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2015 р. провадження у справі - відновлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2015 р. провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 у зв`язку зі смертю позивача.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.02.2016 р. провадження у цивільний справі відновлено, залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_3 - ОСОБА_2

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.06.2016 р. призначено по справі додаткову судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Чи впливає наявність віконного отвору між приміщенням 2 площею 16,1 кв.м., що відображено у технічному паспорті від 03.09.2007 р. та квартирою АДРЕСА_2 , на визначення функціонального приначення цього приміщення? 2. Яке функціональне призначення нежилих приміщень 1 площею 7,3 кв.м. та 2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2, що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено судовим експертам Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, оплату за проведення експертизи покладено на Левченко Л.В.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.10.2016 р. відновлено провадження у цивільний справі.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.11.2016 р. призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Яке функціональне призначення нежитлових приміщень № 1 площею 7,3 кв.м. та № 2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2, що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? 2. Чи пов`язані вказані приміщення єдиним функціональним призначенням і чи можливе їх роздільне використання за функціональним призначенням? 3. Чи впливає наявність віконного отвору між приміщенням 2 площею 16,1 кв.м., що відображено у технічному паспорті від 03.09.2007 р. та квартирою АДРЕСА_2 , на визначення функціонального приначення цього приміщення? 4. Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено судовим експертам Київської незалежної судово-експертної установи в особі Одеської філії, оплату за проведення експертизи покладено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.03.2017 р. провадження у цивільний справі відновлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 р. скасовано ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року про призначення по справі повторної судової будівельно-технічної експертизи, призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Яке функціональне призначення нежитлових приміщень № 1 площею 7,3 кв.м. та № 2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? 2. Чи пов`язані вказані приміщення єдиним функціональним призначенням і чи можливе їх роздільне використання за функціональним призначенням? 3. Чи впливає наявність віконного отвору між приміщенням 2 площею 16,1 кв.м., що відображено у технічному паспорті від 03.09.2007 р. та квартирою АДРЕСА_2 , на визначення функціонального приначення цього приміщення? 4. Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз в іншому складі, оплату за проведення експертизи покладено на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.11.2017 р. ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2017 р. про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи скасовано, провадження у цивільний справі відновлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 р. призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1. Яке функціональне призначення нежитлових приміщень № 1 площею 7,3 кв.м. та № 2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2, що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р.? 2. Чи пов`язані вказані приміщення єдиним функціональним призначенням і чи можливе їх роздільне використання за функціональним призначенням? 3. Чи впливає наявність віконного отвору між приміщенням 2 площею 16,1 кв.м., що відображено у технічному паспорті від 03.09.2007 р. та квартирою АДРЕСА_2 , на визначення функціонального приначення цього приміщення? 4. Чи належать вказані приміщення будинку до допоміжних? Проведення експертизи доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз в іншому складі. Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2018 р. заяву представника ОСОБА_2 - Осадчого А.Ю. про поновлення провадження задоволено, провадження у цивільній справі - поновлено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 25.05.2018 р. заяву представника ОСОБА_2 . - Осадчого А.Ю. про надання доступу експерту до матеріалів архівної справи задоволено, зобов`язано Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» надати доступ експерту Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз до матеріалів архівної справи на домоволодіння АДРЕСА_2 , матеріали цивільної справи № 521/6366/14-ц, номер провадження 2/521/178/18 направлено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз в іншому складі для виконання повторної судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2018 року, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2019 р. провадження у цивільній справі поновлено.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1993 р., виданого згідно з розпорядженням від 26.04.1993 р. № 6206, зареєстровано і записано в реєстрову книгу № 6-406, Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 дійсно належить на правах власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в рівних частках. Право власності зареєстровано за № 35пр під реєстром № 226 стор. 54 від 19.08.1993 р.

Згідно Свідоцтву про право на спадщину за законом № 3-5593 від 22.12.1995 р., виданого П`ятою Одеською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчено його видання на ім`я ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 4-6)

Отже, ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (актовий запис 5074). До у часті у справі у якості правонаступника залучено спадкоємця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 р. № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць комунальної власності» Одеською обласною радою народних депутатів було прийнято рішення від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ про затвердження переліку державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного значення і районів області. Крім іншого, вирішено здійснити до 1 січня 1992 р. передачу державного майна в комунальну власність. Згідно Переліку державного майна, що передавався у власність міст обласного підпорядкування, що є Додатком № 2 до вказаного рішення, значиться житловий і нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів без конкретизації об`єктів нерухомості. (т. 1 а.с. 75-80)

Відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року № 1316 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси» КП «ОМБТІ та РОН» зобов`язано провести технічну інвентаризацію та зареєструвати за Одеською міською радою об`єкти нежитлового фонду комунальної власності згідно з додатком, оформити та видати Одеській міській раді свідоцтва про право власності на об`єкти, зазначені в додатку до цього рішення. (т. 1 а.с. 57)

Згідно Додатку до вищевказаного рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.11.2007 р. № 1316 визначено Перелік об`єктів нежитлового фонду комунальної власності, у якому у п. 2 зазначено приміщення першого поверху, № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . (т. 1 а.с. 58-60)

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 22 січня 2008 року серії НОМЕР_4 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року, посвідчено право комунальної власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради на нежилі приміщення першого поверху № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р., які розташовані в АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано за Одеською міською радою 04.02.2008 р. за № 226 в книзі 7ог-141. (т. 1 а.с. 7-8, 34-35)

З технічного паспорта від 03.09.2007 р. на спірні приміщення вбачається, що воно складається з 2 кімнат, площею 7,3 кв.м. і 16,1 кв.м. (т. 1 а.с. 9-12, 31-32)

Судом призначались три судові будівельно-технічні експертизи, в тому числі додаткова та повторна.

04.05.2015 р. судовий експерт ОНДІСЕ ОСОБА_15 склав висновок судової будівельно-технічної експертизи №526. Згідно висновку були надані наступні відповіді на поставлені судом питання:

- обстежувані приміщення №501-502, розташовані на першому поверсі і за своїм функціональним призначенням відносяться до нежитлових приміщень. «Нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин».

- при обстежені нежитлових приміщень №501-502, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 не виявлено інженерні комунікації (запірна арматура мереж водопостачання та опалення) необхідні для обслуговування житлового будинку. Нежитлові приміщення № 501-502, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 відносяться до нежитлових приміщень в структурі житлового будинку, не відноситься до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно - правових відносин.(т. 1 а.с. 122-132)

31.08.2016 р. судовий експертом ОСОБА_16 виконана додаткова судова будівельно-технічної експертизи. Згідно висновку були надані наступні відповіді на поставлені судом питання:

- наявність віконного прорізу між приміщенням загальною площею 16,1, відображеного у технічному паспорті від 03.09.2007 року під №2 та приміщенням квартири АДРЕСА_2 впливає на функціональне призначення приміщення №2. Наявність зазначеного віконного прорізу - одна з підстав віднести приміщення загальною площею 16,1 кв.м., відображеного у технічному паспорті від 03.09.2007 року під № 2 за функціональним призначенням до господарських приміщень (будівель) та виконують функції допоміжного господарського призначення.

- функціональне призначення приміщень № 1 загальною площею 7,3 кв.м. та № 2 загальною площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 є господарськими приміщеннями, які виконують функції допоміжного господарського призначення. (т. 1 а.с. 220-229)

Зважаючи на те, що висновок № 525 від 04.05.2015 р. та № 4 від 31.08.2016 р. суперечать один одному, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.01.2018 р. призначено повторну судову будівельно-технічну експертизу. На розгляд експертизи суд поставив питання з урахуванням пропозицій представника позивача, які відрізняються від питань, поставлених перед експертами ОСОБА_15 і ОСОБА_16 .

Відповідно до висновку експертів повторної судової будівельно-технічної експертизи № 18-2163 від 14.03.2019 р., проведення якої доручено головному судовому експерту лабораторії Б та ЗД СБТ та БОД ОНДІСЕ ОСОБА_17 та судовому експерту 5 класу сектору будівельно-технічних та будівельно-оціночних досліджень ОНДІСЕ ОСОБА_18 встановлено:

- по функціональному відношенню приміщення № 1 площею 7,3 кв.м. та №2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007 р. є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку, призначеними для забезпечення експлуатації будівлі та побутового обслуговування мешканців даного житлового будинку зокрема біля розташованої квартири АДРЕСА_2 . При цьому, роздільне використання за функціональним призначенням неможливо в зв`язку з тим, що вони не є об`єктами самостійного користування.

-наявність віконного отвору між приміщенням 2 площею 16,1 кв.м., що

відображено у технічному паспорті від 03.09.2007р. та квартирою АДРЕСА_2 , не дозволяє, при визначенні його функціонального призначення, використовувати його як об`єкт самостійного користування (нежитлового приміщення) поряд з іншими факторами, наведеними в дослідницькій частині висновку.

-відповідно до ст.1 Закону України «Про об`єднання співвласників

багатоквартирного будинку», «Розробки методичних рекомендацій з визначення критеріїв капітальності та віднесення об`єктів до капітальних,№ держреєстрації 0117U004746, Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. засл. Проф. М.С.Бокаріуса від 23.01.2019, «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», «Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території» ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки», ДБН В. 2.2-9-99 «Громадянські будинки та споруди» приміщення №1 площею 7,3 кв.м. та №2 площею 16,1 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , що відображені у технічному паспорті від 03.09.2007р. є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку. (т. 2 а.с. 146-181)

Судом встановлено, що на момент прийняття Одеською обласною Радою рішення від 25.11.1991 року № 266-21 спірні приміщення не перебували на балансі органів місцевого самоврядування, будь-якої іншої юридичної особи. Зазначені органи не володіли і не користувались ними і не знали про них. Ці приміщення тривалий час знаходились у користуванні ОСОБА_3 і знаходяться на разі у користуванні її правонаступника, ОСОБА_2 ОСОБА_3 у 2007 році повідомила Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради про наявність цих приміщень. Ця установа за кошт ОСОБА_3 21.08.2007 року замовила в КП «ОМБТІ та РОН» виготовлення технічного паспорту на нежилові приміщення і підвал, орієнтовною площею 25,0 кв.м. у АДРЕСА_2 . ( т. 1 а.с. 33)

03.09.20107 року технічний паспорт був виготовлений.

Всупереч прийнятому рішенню № 1316 від 29.11.2007 року (п. 1.2), виконавчий комітет Одеської міської ради (а не Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості») з посиланням тільки на власне рішення від 29.11.2007 року № 1316, 22.01.2008 року видало свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення першого поверху № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 , згідно з яким цей об`єкт належить територіальній громаді м. Одеси в особі міської Ради. (т. 1 а.с. 35)

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 р. міститься визначення поняття приватизації державного житлового фонду, зміст якої полягає у відчуженні на користь громадян України, як квартир, будинків, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду.

Відповідно до статті 1 цього Закону, у процесі приватизації громадяни набувають право власності на квартири та допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Перелік таких приміщень не є вичерпним.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового (у редакції, яка діяла на час прийняття вказаного рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради та видачі вказаного Свідоцтва про право власності) власники квартир, багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 р. № 4-рп/2004 у справі № 1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_14 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті Ю Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), зазначається, що положення ч. 1 ст. 1, положення п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків, підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій. зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, доступу до нього.

Разом з тим, у багатоквартирних жилих будинках розташовуються і нежилі приміщення, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять (частина третя статті 4 ЖК України), і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності в останніх на ці приміщення не виникає.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина 2 статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на порядок користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Згідно зі статтею 1 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Зокрема в статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). Нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у багатоквартирних житлових будинках можуть розміщуватись як допоміжні приміщення, так і інші приміщення, які не є допоміжними, а є нежитловими приміщеннями, призначеними для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин не віднесених до житлового фонду (частина третя статті 4 ЖК України) і в результаті приватизації квартир такого будинку їх мешканцями право власності у останніх на ці приміщення не виникає.

Таким чином, саме в цьому полягає спір між позивачем та відповідачами.

Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

З зазначеного висновку повторної судової будівельно-технічної експертизи випливає, що вказані приміщення не відносяться до нежитлових приміщень і не є самостійним об`єктом нерухомого майна, в зв`язку з тим, що не є ізольованими:

приміщення № 1:

-в приміщенні "1" є електроприлади (вимикачі, розетки), підключені електропроводами до рубильника кухні кв. 25 ;

-в підлозі приміщення "1" є лаз в підвальне приміщення, обладнаний вентиляцією за допомогою установки вертикальної пластикової труби;

-в підвальному приміщенні є стелажі для зберігання продуктів консервування та господарських потреб;

-обладнано дверним блоком розмір якого складає 0,67x 0,8м і не відповідає вимогам: п. 4.1 ДБН В.2.2-9-99 «Громадянські будинки та споруди» п.5.16 ДБН В. 1.1.7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва».

-висота приміщення становить 1,82 - 2,21м і відноситься згідно п. 3.21 ДБН В .2.2-9-99 «Громадянські будинки та споруди» до приміщення допоміжного призначення без постійного перебування людей.

приміщення №2:

-огороджувальні конструкції приміщення "2" - частково несамостійні: зліва

стіна приміщення "1" (раніше літ. "Г" згідно плану кварталу); справа стіна з

віконним прорізом кухні "3" кв.25 (раніше літ. «Д» згідно плану кварталу);

-в підлозі приміщення "2" проходять водонесучі комунікації (водопровід і

каналізація) сантехприборів суміжного приміщення квартири №25 кухні «3»

і санвузла «4» (за повідомленням ОСОБА_2 підключення приладів

здійснювалося шляхом розтину цементних підлог і копання траншеї в

зазначеному приміщенні). При обстеженні території двору і підняття кришки

люка колодязя встановлено наявність випуску каналізаційного трубопроводу

з боку вказаного приміщення;

-в приміщенні "2" в стіні кухні кв.25 є віконний проріз, первинним призначенням якого було природне освітлення приміщення відповідно до

вимог ДБН . Освітлення кухні в даний час здійснюється через другий

віконний отвір того ж розміру;

- в приміщенні «2» є переточна вентиляція із санвузла «4» кв. 25, а також електроприлади (вимикачі, розетки), підключені електропроводами до рубильника кухні кв. 25.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Судом відхиляється висновок судової будівельно-технічної експертизи №526 від 04.05.2015 р., який є неповним і таким, що суперечить іншим висновкам судових будівельно-технічних експертиз, нормативно-правовим актам та встановленим судом обставинам справи у їх сукупності. Під час допиту в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_15 не пояснив значення віконного прорізу в приміщенні "2" в стіні кухні кв.25 та не надав переконливих відповідей на інші запитання.

Допоміжні та нежилі приміщення - це різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням. При розгляді спору суд виходить не лише з характеристики спірних приміщень, але й з того, що в них є інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації та побутового обслуговування квартири позивача, як частини усього будинку по АДРЕСА_2 .

Питання встановлення проміжку часу обладнання цих приміщень лазом у підлозі, освітленням, обладнання вентиляцією тощо, про які вказано представником Одеської міської ради як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження такого обладнання на час прийняття оскаржуваних рішення та правостановлюючого документу інших доказів не надано. Вказана обставина свідчить про обладнання цих приміщень зазначеним з моменту їх побудови.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і у порядку, встановлених законом.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97?ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як уже зазначалось допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Таке право зберігається для осіб, яким під приватизації ними квартир допоміжні приміщення не були передані.

Таким чином, у позивача є потенційне право власності на спірне майно, так зване право «законного очікування», що охоплюється змістом ст. 1 Першого протоколу Конвенції. Практика Суду ЄС і ЄСПЛ розглядає законні очікування як елемент правової визначеності в умовах відсутності єдиної теорії легітимних (законних) очікувань, придатних для всіх національних правопорядків. В це право мирного володіння майном було втручання органів місцевого самоврядування. Характер такого втручання був неправомірним, незаконним фактично відбулося позбавлення майна позивача.

Суд критично оцінює твердження представника Одеської міської ради про неможливість оскарження позивачем актів індивідуальній дії у цій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено незаконність набуття Територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на спірні приміщення.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв`язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права та інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного, суд визнає незаконним та скасовує пункт 2 Додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року № 1316 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси», а також визнає незаконним та скасовує Свідоцтво про право власності від 22 січня 2008 року серії НОМЕР_4 на нежилі приміщення першого поверху № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., які розташовані в м. Одесі по вулиці Болгарській, 76.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 на момент звернення до суду 05.05.2014 р. була звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 і п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у редакції, яка була чинна на день звернення позовачем до суду, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, встановлено розмір судового збору 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України про «Державний бюджет на 2014 рік» установлено у 2014 мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Відповідно до ч. 1 ці п. 1 ч. 2 ст 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено щодо двох позовних вимог немайнового характеру, сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, яка підлягає стягненню з відповідачів Одеської міської ради та Виконавчого комітете Одеської міської ради в солідарному порядку в дохід держави становить по 243 грн. 60 коп. (1218 х 0,2 х 2 / 2) з кожного.

Позивачем сплачено 2952 грн. 00 коп. за надання висновку № 526 від 04.05.2015 р., та 13728 грн. 00 коп. (квитанція № 0.0..1 від 07.09.2018 р.) за надання висновку № 18-2163 від 14.03.2019 р., а також за надання доступу експерту до архіву КП «БТІ «ОМР у сумі 318 грн. 44 коп. (квитанція № П5354 від 05.09.2018 р.).

Таким чином загальний розмір витрат, пов`язаних з залученням експертів та проведенням експертизи, а також проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням становить 16998 грн. 44 коп. (2952,00 + 13728,00 + 318,44), а тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача стягуються зазначені витрати у розмірі по 8499 грн. 22 коп. з кожного (16998,44 / 2).

Керуючись ст.ст. 76, 263-265 ЦПК України, -

СУД

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), - задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати пункт 2 Додатку до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 листопада 2007 року № 1316 «Про реєстрацію об`єктів комунальної власності м. Одеси».

Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності від 22 січня 2008 року серії НОМЕР_4 на нежилі приміщення першого поверху № 501-502, загальною площею 23,4 кв.м., які розташовані в АДРЕСА_2 .

Стягнути з Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі 8499 гривень 22 копійки.

Стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у сумі 8499 гривень 22 копійки.

Стягнути з Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) в дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, ) в дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, тобто з 30 травня 2019 року.

С У Д Д Я: