Постанова

Іменем України

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 552/326/15-ц

провадження № 61-15221св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради,

треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бутенко С. Б., Панченка О. О., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із з позовом до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправними дій, визнання видачі охоронного свідоцтва незаконним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 вересня 2009 року виконавчим комітетом Київської районної ум. Полтаві ради ОСОБА_5 видано охоронне свідоцтво (броня) на квартиру АДРЕСА_1 на строк до 06 листопада 2012 року. ОСОБА_5 є громадянкою Російської Федерації та вибула на постійне місце проживання до іншого населеного пункту іншої країни, у зв'язку з чим втратила право на бронювання спірної квартири. Охоронне свідоцтво було видане відповідачем на підставі трудового договору, укладеного з Обласною державною установою Углегорський лісгосп, який станом на 26 вересня 2008 року був ліквідований, а отже, відомості, що відображені у наданому ОСОБА_5 трудовому договорі, не відповідають дійсності. Вказуючи на те, що відповідач видав охоронне свідоцтво (бронь), не перевіривши належним чином дійсність трудового договору ОСОБА_5, позивач просив суд визнати дії виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради щодо видачі ОСОБА_5 охоронного свідоцтва (броні) на квартиру АДРЕСА_1 - протиправними, а видачу охоронного свідоцтва (броні) за № 1 від 25 вересня 2009 року - незаконним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, на день подачі позову ОСОБА_4 не є власником квартири АДРЕСА_1, яка була ним відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 24 січня 2014 року ОСОБА_6, отже, видача охоронного свідоцтва 25 вересня 2009 року виконавчим комітетом Київської районної в м. Полтаві ради його матері ОСОБА_5 на строк до 06 листопада 2012 року не порушила його прав.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року змінено в частині підстав відмови у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що трудовий договір, укладений 01 листопада 2009 року між ОСОБА_5 та Углегірським лісгоспом, на підставі якого видане охоронне свідоцтво, є дійсним, факт російського громадянства ОСОБА_5 не є підставою для втрати охоронним свідоцтвом чинності і не позбавляє її права користування заброньованим житловим приміщенням, оскільки остання не була визнана такою, що втратила право користування житлом на підставі статті 107 ЖК УРСР, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2017 року касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року в незмінній при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року залишено без змін.

КОРОТКИЙ ЗМІСТЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД РІШЕННЯ ЗА НОВОВИЯВЛЕНИМИ ОБСТАВИНАМИ

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Апеляційного суду Полтавської області із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Заява мотивована тим, що на час розгляду справи існували істотні для справи обставини, які не були і не могли бути відомі позивачу під час розгляду справи в суді, а саме факт смерті директора ОДУ «Углегорський лісгосп» ОСОБА_10 у 2007 році. Вказана обставина є нововиявленою та впливає на об'єктивне вирішення спору та висновки суду про роботу ОСОБА_5 на підприємстві, яке знаходиться у місцевості, що прирівнюється до районів Крайньої Півночі, за строковим трудовим договором, укладеним 01 листопада 2009 року з директором Углегорського лісгоспу ОСОБА_10, та відповідно правомірності видачі їй охоронного свідоцтва (броні) за № 1 від 25 вересня 2009 року на квартиру АДРЕСА_1.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року за нововиявленими обставинами задоволено.

Скасовано рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року, ухвалене за наслідками розгляду апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради про визнання протиправними дій Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради та визнання видачі охоронного свідоцтва незаконним, за участю третіх осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ухвалено нове рішення.

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_6 задоволено.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 березня 2015 року скасовано.

Позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнати неправомірними дії виконавчого комітету Київської районної в м. Полтави ради щодо видачі ОСОБА_5 охоронного свідоцтва (броні) за № 1 від 25 вересня 2009 року, охоронне свідоцтво (броня) № 1 від 25 вересня 2009 року визнано незаконним.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що трудовий договір про роботу ОСОБА_5 в Углегорському лісгоспі в с. Углегорськ Сахалінської області з 06 листопада 2009 року по 06 листопада 2012 року не міг бути укладений з директором ОСОБА_10 у зв'язку із смертю останнього на дату укладення договору - 01 листопада 2009 року, тому охоронне свідоцтво (броня) № 1 від 25 вересня 2009 року було видане виконкомом Київської районної в м. Полтава ради ОСОБА_5 безпідставно, а отже, дії відповідача є неправомірними, а саме охоронне свідоцтво (броня) є незаконним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ

У лютому 2018 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

У березні 2018 року ОСОБА_5 особисто звернулася із касаційною скаргою на рішення апеляційного суду від 22 січня 2018 року, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та залишити в силі рішення апеляційного суду від 22 липня 2015 року.

Касаційні скарги мотивовані тим, що обставини, на які йдеться посилання у заяві ОСОБА_4, не відносяться до даної справи, виходять за межі заявлених позовних вимог та не є предметом розгляду, оскільки позов ОСОБА_4 стосувався не спростування факту перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах з певною установою та визнання недійсності укладених договорів, а визнання протиправними дій виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та визнання видачі охоронного свідоцтва (броні) незаконною. Крім того, апеляційний суд не врахував, що оцінку охоронному свідоцтву (броні) неодноразово надавали суди як при розгляді цієї справи, так і при розгляді справи № 522/1770/14-ц. Надаючи оцінку трудовим відносинам ОСОБА_5 з Обласною державною установою Углегорський лісгосп, апеляційний суд безпідставно не залучив до участі в справі правонаступника Обласної державної установи Углегорський лісгосп - ОДП «Сахалінське лісництво», що прямо вплинуло на законність оскаржуваного рішення. Також, судом не враховано, що ОСОБА_4 є неналежним позивачем - особою, яка не має права вимоги за позовом, оскільки не є власником квартири АДРЕСА_1.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на касаційні скарги ОСОБА_6 зазначав, що доводи касаційних скарг є безпідставними, оскільки заява про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року за нововиявленими обставинами обґрунтована належними доказами, які безспірно підтверджують, що ОСОБА_5 у трудових відносинах з Обласною державною установою Углегорський лісгоспне пребувала, та відповідно незаконно отримала охоронне свідоцтво (броню) на спірне нерухоме майно.

У відзиві на касаційні скарги ОСОБА_4 зазначав, що доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують та не доводять факт перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах в умовах Крайньої Півночі, оскільки станом на момент укладення договорів підприємство вже було ліквідовано, а директор-підписант - помер. Підроблені документи не можуть бути підставою для набуття ОСОБА_5 або для продовження права бронювання. Крім того, ОСОБА_5 не надала доказів, що Обласна державна установа«Сахалінське лісництво» стало правонаступником Обласної державної установи «Вуглегірський лісгосп».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1.

У зв'язку з направленням на роботу в Сахалінську область, що прирівнюється до районів Крайньої Півночі, за ОСОБА_5 В була заброньована житлова площа 4,35 кв. м в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 (охоронне свідоцтво (броня) від 08 грудня 1984 року).

В період з 08 грудня 1984 року до 06 листопада 2012 року вказана житлова площа на підставі бронювання зберігалась за ОСОБА_5 За час дії броні квартиронаймачами за договором найму були батьки ОСОБА_5 та вона.

Строк дії броні закінчився 06 листопада 2012 року.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 577 від 13 листопада 2012 року ОСОБА_5 відмовлено в продовженні охоронного свідоцтва.

Після повернення до України ОСОБА_5 вчиняла дії щодо відновлення права користування квартирою.

На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 44 від 12 лютого 2013 року квартиронаймачем став позивач.

25 березня 2013 року на підставі розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 позивачу видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

24 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 12 листопада 2014 року визнано протиправним та скасовано розпорядження виконавчого комітету Полтавської міської ради, відділу обліку, розподілу та приватизації житла № 96 від 25 березня 2013 року, визнано незаконним рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради № 44 від 11 лютого 2013 року про переоформлення особового рахунку на спірну квартиру, визнано за ОСОБА_5 право на користування квартирою із зобов'язанням ОСОБА_4 передати їй ключі від квартири.

Відповідно до статей 73, 75, 77 ЖК України, пунктів 2, 4 Правил бронювання жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР від 09 вересня 1985 р. № 342 (далі - Правила), що встановлюють єдиний порядок бронювання жилих приміщень на території України, жилі приміщення бронюються за наймачами та членами їх сімей у будинках державного і громадського житлового фонду: при направленні на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном; при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях; при виїзді на роботу в трудонедостатню сільську місцевість - на обумовлений договором строк.

У разі бронювання жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради за місцем знаходження приміщення, що бронюється, видає наймачеві або членові його сім'ї охоронне свідоцтво (броню). У разі виникнення спору питання вирішується в судовому порядку.

Згідно Указів Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» та від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» пільги щодо бронювання жилого приміщення надаються працівникам, що прибули на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни (включаючи осіб, які прибули з власної ініціативи), за умови укладення ними трудових договорів, про роботу в цих районах і місцевостях на термін три роки, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про бронювання та придбання жилих приміщень для осіб, які мають право на громадянство при поверненні в Україну» від 24 січня 1997 року № 44-р визначено центральним та місцевим органам виконавчої влади, виконавчім органам місцевих рад забезпечити в установленому порядку бронювання жилих приміщень для осіб, що постійно проживали в Україні, а нині проживають і працюють в районах Крайньої Півночі Російської Федерації і прирівняних до них місцевостях.

Таким чином, право на бронювання жилого приміщення за особами, які вибули до районів Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостей, зберігається лише за умови укладення ними строкового трудового договору про роботу в цих районах і місцевостях.

Апеляційний суд, посилаючись наведені норми матеріального права, та як на нововиявлену обставину, на листи-відповіді Обласної державної установи«Сахалінське лісництва» про те, що ОСОБА_5 з лісництвом у трудових відносинах не перебувала, відповідь Міністерства лісового та мисливського господарства Сахалінської області від 13 березня 2017 року № 3.28-1894/17, де зазначається, що у 2009 та 2012 роках трудові договори між ОДУ «Вуглегірський лісхоз» та ОСОБА_5 не укладались, а директор який нібито підписав договори ОСОБА_11 помер у 2007 році, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05 червня 2007 року, дійшов висновку, що трудовий договір про роботу ОСОБА_5 в Углегорському лісгоспі в с. Углегорськ Сахалінської області з 06 листопада 2009 року по 06 листопада 2012 року не міг бути укладений з директором ОСОБА_10 у зв'язку із смертю останнього на дату укладення договору - 01 листопада 2009 року, тому охоронне свідоцтво (броня) № 1 від 25 вересня 2009 року було видане виконкомом Київської районної в м. Полтава ради ОСОБА_5 безпідставно, а отже, дії відповідача є неправомірними, а саме охоронне свідоцтво (бронь) є незаконним.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК Українирішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК Українивизначено, що підставами для перегляду рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявленими обставинами за своєю юридичною суттю є фактичні дані, що у встановленому порядку спростовують факти, які були покладені в основу судового рішення.

Для вирішення питання про наявність підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, необхідно розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом (частина четверта статті 423 ЦПК України).

Таким чином, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору і які існували на час постановлення рішення, але про які не було відомо.

Апеляційний суд на наведені норми процесуального права уваги не звернув, та не врахував, що охоронне свідоцтво (броня) були предметом дослідження під час розгляду цієї справи, та при розгляді справи № 522/1770/14-ц, судами була надана йому відповідна правова оцінка.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позивач, звернувшись до суду з цим позовом, не використав усіх наданих йому законом процесуальних прав для підтвердження та обґрунтування заявлених ним позовних вимог, тому зазначені ним обставини не можна вважати нововиявленими, оскільки ґрунтуються на нових доказах, які не були предметом дослідження у справі, яка переглядається.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним (рішення ЄСПЛ у справі «PRAVEDNAYA v. RUSSIA № 69529/01, § 27, 28, від 18 листопада 2004 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Отже, вимоги процесуального закону щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами апеляційним судом не дотримані.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, судове рішення апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, дати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 січня 2018 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання протиправними дій, визнання видачі охоронного свідоцтва незаконним, направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик