Ухвала

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 642/8577/13-ц

провадження № 61-9513ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року та від 21 грудня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за заявою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В. Ю. про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області) Пікула В . Ю. звернувся до суду із заявою про затвердження мирової угоди у виконавчому провадженні АСВП № 52194124 за виконавчим листом від 20 червня 2014 року № 642/8577/13, виданим Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 846 544,84 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року заяву державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області Пікула В. Ю. про затвердження мирової угоди прийнято до провадження та призначено до судового розгляду на 16 листопада 2018 року на 10:00 год.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зі змісту мирової угоди, укладеної між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_2 , вбачається, що її умови стосуються не лише прав та обов`язків сторін угоди, а також і обов`язків солідарного боржника ОСОБА_1 , тобто мирова угода, яку просять затвердити сторони, порушує права та інтереси третьої особи (не сторони мирової угоди) - солідарного боржника ОСОБА_1 , який не був залучений до її укладання. Разом з тим, мирова угода складена 27 серпня 2018 року та лише 05 листопада 2018 року направлена державним виконавцем для затвердження до суду, що значно перевищує встановлений законом триденний строк.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, а також ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права.

Заявник посилається на те, що при розгляді питання про затвердження мирової угоди державним виконавцем не було надано до суду копій документів для направлення боржнику ОСОБА_1 , чим порушено його право на ознайомлення зі змістом мирової угоди. Вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вказаних обставин мав би постановити ухвалу про залишення заяви державного виконавця без руху.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року слід відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Встановлено, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 січня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 рокуу вказаній справі.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про прийняття заяви до провадження та призначення до судового розгляду не переглядалась в апеляційному порядку, це виключає можливість її перегляду в касаційному порядку.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційна скарга в частині оскарження ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі в цій частині слід відмовити.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скаргиОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконанні у державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного ТУЮ у Харківській області Пікула В. Ю. перебуває виконавче провадження АСВП № 52194124 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Харкова 20 червня 2014 року у справі № 642/8577/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 00036/КН від 06 березня 2008 року у розмірі 846 544,84 грн, яка стягнута на підставі рішення суду солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця від 13 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

27 серпня 2018 року між правонаступником стягувача ПАТ «МТБ Банк» та боржником ОСОБА_2 укладено мирову угоду, а 29 серпня 2018 року до державного виконавця надійшла заява від представника стягувача про затвердження мирової угоди з доданими примірниками відповідної угоди, підписаної сторонами виконавчого провадження.

Постановою від 05 листопада 2018 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Марфін Банк» на ПАТ «МТБ Банк».

Згідно з частиною другою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до статті 434 ЦПК України мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ. Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала. Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

За правилами частини п`ятої статті 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Таким чином, ухвала про визнання мирової угоди постановляється лише, якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2014 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 846 544,84 грн стягнута солідарно.

За загальним правилом, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Частинами першою-четвертою статті 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Положенням частини першої статті 544 ЦК України передбачено право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Однак, таке право ОСОБА_1 набуде лише за умови повного виконання солідарного обов`язку перед стягувачем. За умовами мирової угоди сплата ОСОБА_2 суми 26 500,00 грн, передбаченої пунктом 1.6 угоди, звільняє його від виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості з огляду на положення пунктів 1.9, 1.10 угоди та покладає на ОСОБА_1 обов`язок самостійно сплатити залишок заборгованості, який складає 846 544,84 грн - 26 500,00 грн = 820 044,84 грн, відповідно до частини другої статті 543 ЦК України.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з того, що затвердження мирової угоди на викладених в ній умовах порушує принцип справедливості, оскільки покладає на боржника, який не є підписантом такої угоди, непропорційну відповідальність.

Встановивши, що умови мирової угоди, укладеної між ПАТ «МТБ Банк» та ОСОБА_2 , стосуються не лише прав та обов`язків сторін угоди, а також і обов'язків боржника ОСОБА_1 , тобто мирова угода, яку просять затвердити сторони, порушує права та інтереси третьої особи (не сторони мирової угоди),суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про затвердження такої мирової угоди.

Крім того, яквстановлено судами, мирова угода складена 27 серпня 2018 року та лише 05 листопада 2018 року направлена державним виконавцем для затвердження до суду, що значно перевищує встановлений законом триденний строк.

Доводи ОСОБА_1 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті до розгляду заяви державного виконавця з огляду на відсутність копії заяви та додатків до неї для направлення учасниками справи, відхилені судом апеляційної інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.

Нормами частини другої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 434 ЦПК України не передбачено обов`язку державного виконавця подавати до суду копії заяви та додатків до неї для направлення учасниками справи.

Крім того, чинний ЦПК України не містить норми, що передбачає залишення без руху заяви державного виконавця про затвердження мирової угоди.

ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження АСВП № 52194124 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості, що позбавляє його можливості ознайомлюватись з його матеріалами, проте, він не був позбавлений такої можливості щодо матеріалів цивільної справи № 642/8577/13-ц, у якій він є учасником.

За правилами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а зводяться до особистого тлумачення заявником норм права.

Керуючись пунктами 1, 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2018 року та від 21 грудня 2018 року, постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за заявою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Пікула В. Ю. про затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик