Справа № 202/2112/18
Провадження № 2/202/249/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що 12 лютого 2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. В шлюбі народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Малолітній син проживає разом з позивачкою та основний тягар на його утримання лежить на позивачці. Син навчається в школі, відвідує спортивні секції, додаткові заняття, за які необхідно здійснювати оплату, проте прибутку, який отримує позивач не вистачає для достатнього забезпечення фізичного та духовного розвитку дитини. Під час шлюбу, 10.06.2011 року за спільні кошти подружжя була придбана квартира АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того, що позивачем проживає малолітній син, просила суд збільшити частку майна дружини в спільному майні подружжя та провести поділ майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділивши ОСОБА_1 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ; припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2019 року, головуючим у справі визначено суддю Зосименко С.Г.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

23.10.2018 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання права власності. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначив, що зазначена спірна квартира є його особистою власністю. Так, ним особисто 07.07.2010 року була приватизована двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка знаходилася в престижному районі. 01.04.2011 року він продав свою приватизовану двокімнатну квартиру та за виручені кошти 10.06.2011 року купив трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Ніяких сумісно накопичених коштів сім`єю не було, коштів від продажу двокімнатної квартири було достатньо для її придбання. ОСОБА_1 має на праві особистої власності житло по АДРЕСА_3 та частину житла - спадщину після померлої бабусі за адресою: АДРЕСА_4 . Просив суд: визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , яка складається з: коридору -5,8 кв.м., санвузлу -2,9 кв.м., шафи - 0,4 кв.м., кухні -7,5 кв.м., кладової 0,4 кв.м., житлової кімнати 11,6 кв.м., житлової кімнати -16,7 кв.м., житлової кімнати 13,6 кв.м., шафи -0,4 кв.м., лоджії -1,9 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2018 року прийнята зустрічна позовна заява ОСОБА_2 та об`єднана в одне провадження з первісним позовом.

Справа перебувала в провадженні судді Зосименко С.Г. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2018 року справа розподілена судді Слюсар Л.П., ухвалою від 13 грудня 2018 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року закрито підготовче судове засідання.

В судовому засіданні позивач за основним позовом позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити в повному обсязі. Вказала, що зустрічні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так твердження ОСОБА_2 стосовно того, що в момент придбання спірної квартири, яка була придбана виключно ним - придбана за особисті його кошти є безпідставним.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення основного позову, в задоволенні якого просили відмовити, та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Вказали, що кошти на придбання спірної квартири були отримані від продажу приватизованої квартири, та саме за ці кошти була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_5 , у зв`язку з цим, право спільної сумісної власності на таке майно в ОСОБА_1 , не виникло і ця квартира є приватною власністю виключно ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, доходить висновку, що позовна заява за основним позовом задоволенню не підлягає, а зустрічна підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 лютого 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис за № 621. Після одруження ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Від даного шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився спільний син - ОСОБА_4 , про що 29 березня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за №206.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з Договором купівлі-продажу від 01 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенком В.М., за реєстровим номером 970, ОСОБА_2 «продавець» продав, а «покупець» ОСОБА_10 купила квартиру АДРЕСА_2 . Вказана квартира належала « продавцю» на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 07.07.2010 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради та зареєстрована комунальним підприємством «Дніпропетровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстраційним номером майна 31318922.

Згідно з п.4 Договору продаж цієї квартири за домовленістю сторін вчиняється 72733 грн.

Відповідно до п.6 Договору продаж вказаного нерухомого майна здійснюється за згодою дружини «продавця» - ОСОБА_1 . Заява про згоду посвідчена 31.03.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. за реєстровим №952.

Згідно з заявою про згоду на продаж квартири від 31.03.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В. за реєстровим номером 952, ОСОБА_1 дала згоду на укладання договору про продаж її чоловіком двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . Квартира була набута чоловіком під час перебування в зареєстрованому шлюбі з нею, але внаслідок реалізації ним права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду з доплатою за перевищенням норми безоплатної приватизації. Будь-яких претензій на згадану вище квартиру вона не має і мати не буде.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 10.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., - ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 житловому будинку літ. А-9 на першому поверсі дев`ятиповерхового будинку трикімнатна квартира АДРЕСА_7 , яка складається з: 1- коридор; 2- санвузол; 3- шафа;4-кухня; 5- кладова; 6,7,8 - житлові кімнати; 9- шафі; І-лоджія; погріб площею 2,1 кв.м. під лоджією. Житлова площа: 41,9 кв.м.; загальна площа: 61,2.

Згідно з п.15 Договору продаж квартири за домовленістю сторін здійснюється за 64000 грн.

За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається ( презумується), що воно є спільним.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю ( ст.63 СК України).

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Однак сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а не кошти, які належали їй/йому особисто.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги за зустрічним позовом позивач та його представник вказували на той факт, що необхідна сума грошей для придбання спірної квартири була отримана ОСОБА_2 від продажу приватизованої квартири, що підтвердили в судовому засіданні, допитані як свідки: батько ОСОБА_7 ; друг ОСОБА_6 , сусідка ОСОБА_5 та підтверджено письмовими доказами, що дає підстави зробити висновок, що гроші, які були отримані ОСОБА_2 від продажу приватизованої квартири, були витрачені на придбання спірної квартири. Тобто відповідачем спростовано презумпцію спільного майна подружжя.

Згідно з відомостями Трудової книжки, ОСОБА_8 в період шлюбу з серпня 2010 року не працювала, незначний час отримувала допомогу по безробіттю.

Суд критично відноситься до твердження позивача за основним позовом про те, що спірна квартира була придбана сім`єю ОСОБА_9 за кошти подружжя, оскільки жодних належних та допустимих доказів суду надано не було.

Отже, спірна квартира хоча й була придбана у період шлюбу, але за особисті кошти ОСОБА_2 і це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні і підлягають задоволенню та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом в частині визнання права власності на 2/3 частину спірної квартири.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 704 грн.80 коп. та на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 3796,10 грн. ( 1% від вартості спірної квартири 450090 =4500,90 грн.-704,80 грн ).

Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 57, 60-71 СК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про поділ майна подружжя - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), яка складається з: коридору -5,8 кв.м., санвузлу -2,9 кв.м., шафи - 0,4 кв.м., кухні -7,5 кв.м., кладової 0,4 кв.м., житлової кімнати 11,6 кв.м., житлової кімнати -16,7 кв.м., житлової кімнати 13,6 кв.м., шафи -0,4 кв.м., лоджії -1,9 кв.м., загальною площею 61,2 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3796,10 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 15 жовтня 2019 року.

Суддя Л.П. Слюсар