Ухвала

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 337/3558/18

провадження № 61-6729 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Штелик С.П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у зв`язку з навчанням у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 серпня 2018 року до закінчення терміну навчання, тобто до 31 травня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначав, що після припинення шлюбних відносин батьків, залишився проживати з матір`ю. Зараз він повнолітній та навчається на 2 курсі факультету фізичного виховання Запорізького національного університету, на денній формі навчання, за контрактом, строк навчання до 31травня 2021 року. У зв`язку з навчанням він потребує матеріальної допомоги, яку батько добровільно не надає, хоч має таку можливість. Він не працює у зв`язку з навчанням, не має коштів, щоб забезпечити нормальні умови проживання та навчання. Вважав, що батько має можливість сплачувати на його користь аліменти в зв`язку з навчанням в розмірі 1/6 частини свого заробітку, оскільки є працездатним та отримує заробітну плату.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання у зв`язку з навчанням в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 11 серпня 2018 року і до закінчення навчання, тобто до 31.05.2021 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року в оскаржуваній частині змінено, визначено розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання у зв`язку з навчанням щомісячно, починаючи з 11 серпня 2018 року і до закінчення навчання, тобто до 31 травня 2021 року у розмірі 1/15 частини заробітку (доходу) відповідача. В решті рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на зазначене судове рішення, в якій,посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

При цьому розмір аліментів, як сукупність всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (пункт 3 частини першої статті 176 ЦПК України), не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і зазначена справа не підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом

1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. П. Штелик