РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019

м.Харків

Справа № 639/7488/17

провадження 2/639/129/19

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Тущенко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 15.12.2017 року з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 13.07.2015 року у сумі 37 000 (тридцять сім тисяч) доларів США, що на день виконання платежу складає 958670 грн., 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 17807 грн., грошових коштів , виходячи з індексу інфляції від суми заборгованості ,в сумі 65947 грн. 13 коп., судових витрат ( а.с. 15-18).

В подальшому позивач уточнив свої вимоги 30.10.2018 року та з урахуванням повернутих грошових сум, просив стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 31500 доларів США, 3% річних від простроченої заборгованості - 31663 грн., проценти за користування чужими грошима - 327360,42 грн., судовий збір у розмірі 8000 грн. ( а.с. 207-211).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що між ним та ОСОБА_2 13.07.2015 року укладено нотаріально посвідчений договір позики , за умовами якого позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 810670,00 грн., що еквівалентно 37000 доларів США на день підписання договору, а ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути в строк до 13 липня 2017 року грошові кошти , що еквівалентні 37000 доларів США на день сплати позики. Відповідач частково повернула суму боргу, а саме 11.08.2015 р. - 500 доларів США, 13.09.2015 р. - 500 доларів США, 13.10.2015 р. - 500 доларів США, 22.02.2016 р. - 2000 доларів США, 21.03.2016 р. - 500 доларів США, 13.05.2016 р. - 500 доларів США, 13.06.2015 р. - 1000 доларів США, однак, в порушення умов договору, при настанні строку остаточного повернення позики 13.07.2017 року , відповідач не виконала свої зобов`язання з повернення боргу в строк та на умовах, встановлених сторонами в договорі, що змусило позивача звернутись до суду.

Представник позивача ОСОБА_3 , яка діє на підставі ордеру, в судовому засіданні підтримала позовну заяву в повному обсязі, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 31500 доларів США, 3% річних в сумі 1753 доларів США , відсотки за користування грошима та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити і врахувати, що за період з 11.08.2015 року по 13.06.2016 року нею повернуті позикодавцю 5 500, 00 доларів США. Розрахунку суми заборгованості, яку вимагає позивач, суду не надано. Пунктом 6 договору повернення грошей здійснюється в національній валюті України в сумі, еквівалентній 500 доларів США на день сплати з 13.08.2015 року по 13.06.2017 року щомісячно, що складає на вказаний строк 11500 доларів США , а сума в гривні, еквівалентна 25500 доларів США на день сплати, погашається 13.07.2017 року. Позивачем надана роздруківка щодо курсу НБУ станом на 07.12.2017 року( при подачі позову), а не станом на дату кожного окремого платежу,встановленого договором. Зазначає також, що договором позики узгоджено безвідсоткове повернення суми боргу, а відсотки, за домовленістю сторін, були зараховані у загальну суму ( а.с. 139-141, 225).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 28.12.2017 року провадження у справі відкрито ( а.с. 12-13).Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2018 року ухвала суду першої інстанції скасована і направлена справа до суду зі стадії відкриття провадження (а.с. 62-63).

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.05.2018 року позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду ( а.с. 98).

За клопотанням позивача, ухвалою суду від 27.05.2018 року задоволена заява про забезпечення позову, накладено арешти на об`єкти нерухомості, що належать ОСОБА_2 на праві власності ( а.с.101-102).

Відповідачем подана апеляційна скарга на ухвалу суду від 21.05.2018 року про відкриття провадження у справі. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11.09.2018 року ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова залишена без змін( а.с. 180-181).

До суду звернувся представник ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» із заявою про допущення юридичної особи до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору , та з клопотанням про скасування ухвали суду про забезпечення позову щодо арешту житлового будинку та земельної ділянки, оскільки існує рішення суду, яким договір дарування та іпотеки житлового будинку і земельної ділянки визнані недійсними. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.10.2018 року заява Банку про залучення до участі у справі в якості третьої особи залишено без задоволення та скасовано арешт, накладений судом 21.05.2018 року на житловий будинок і земельну ділянку. В іншій частині ухвала Жовтневого районного суду м.Харкова продовжує діяти.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

13.07.2015 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено в письмовій формі договір позики, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 надав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 810 670 грн., що еквівалентно 37 000 доларам США на день підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути у строк до 13.07.2017 року грошові кошти у гривнях, в сумі, що еквівалентна 37 000 доларам США на день сплати позики на умовах, визначених цим договором. Договір позики посвідчений 13.07.2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О.Л. під реєстровим № 810 ( а.с. 8).

Вказаним договором передбачено п. 6 порядок повернення грошей, яке здійснюється в національній валюті України ( гривня) в сумі еквівалентній 500 доларів США на день сплати, починаючи з 13 серпня 2015 року до 13 червня 2017 року щомісячно, що складає за цей період 11500 доларів США на день сплати. 13 липня 2017 року ОСОБА_2 сплачує позикодавцю суму в гривні, еквівалентній 25 500 доларів США на день сплати. За порушення строку повернення позики позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення ( п. 7 договору).

Як випливає з розписок, наданих відповідачем, нею було частково повернуто борг у розмірі 5500 доларів США, а саме 11.08.2015 р. - 500 доларів США, 13.09.2015 р. - 500 доларів США, 13.10.2015 р. - 500 доларів США, 22.02.2016 р. - 2000 доларів США, 21.03.2016 р. - 500 доларів США, 13.05.2016 р. - 500 доларів США, 13.06.2015 р. - 1000 доларів США.(а.с. 142).

Отже, ОСОБА_2 свої зобов`язання по поверненню боргу в повному обсязі не виконала і заборгованість склала 31 500 доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За вимогами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 31 500 доларів США, не повернуті, враховуючи встановлену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором.

За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов.

Таким чином, у частині 1 статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, встановлена презумпція оплатності позики, яка діє за умови, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Оскільки пунктом 2 договору встановлено, що позика є безвідсотковою, у позивача не виникає права на отримання процентів від суми позики, тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Отже, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Оскільки між сторонами було укладено договір позики у вираженні грошових зобов`язань в іноземній валюті, розрахунок погашення боргу прирівнюється до курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти на час виконання зобов`язань, частково позика повернута саме в доларах США, у задоволенні позовну в частині стягнення грошових коштів з урахуванням індексу інфляції слід відмовити.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Три відсотка річних розраховуються, виходячи з суми невиконаного зобов`язання-31 500 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення за періоду з 14.07.2017 року (дата припинення виконання зобов`язань) по 22.05.2019 року ( дня ухвалення рішення), що становить 678 днів помноженого на 3, поділеного на 100 та на кількість днів у році і складає 1 755,36 доларів США.

Суд вправі ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

За правилами ст. ст. 133, 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при пред`явленні позову ОСОБА_1 сплатив 8000 грн., тобто у максимальному розмірі, зазначена сума підлягає стягненню на його користь з відповідача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 липня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О.Л. за реєстровим № 810, у розмірі 31 500 доларів США , 3% річних від простроченої суми станом на 22 травня 2019 року в сумі 1755 ,36 доларів США, а всього - 33 255 ( тридцять три тисячі двісті п`ятдесят п`ять) доларів США 36 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 8000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач: ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 29.05.2019.

СУДДЯ -