Провадження № 22-ц/812/1015/19 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 473/4883/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

(третя особа Вознесенський міськрайонний відділ державної

виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області)

про звільнення від сплати заборгованості за аліментами

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 10 квітня 2019 року суддею Ротар М.М. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 15 квітня 2019 року),

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позивач зазначав, що є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 серпня 2013 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на сина у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не меншу 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 22 квітня 2014 року вони з ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвали 2 листопада 2018 року. Цього ж дня ОСОБА_2 звернулась до Вознесенського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області (далі Вознесенський ВДВС) з заявою про примусове стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим 2 серпня 2013 року. Державним виконавцем Вознесенського ВДВС нараховано станом на 1 листопада 2018 року заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 43 428, 21 грн.

Посилаючись на те, що він не знав про існування судового рішення про стягнення аліментів; заборгованість виникла з вини відповідачки, яка не пред`являла вчасно виконавчий лист до виконання; у цей час вони з дружиною проживали разом, мали спільний бюджет та його кошти йшли на утримання сина, ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати заборгованості.

До участі в справі як третю особу залучено Вознесенський ВДВС.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, заперечуючи факт утримання позивачем сина у період 2013-2018 років та посилаючись на недоведеність інших обставин, зазначених позивачем як підставу позову.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 та у запереченнях на відповідь ОСОБА_2 виклали власну оцінку доводів іншої сторони.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та задовольнити позов, посилаючись на помилковість висновку суду про відсутність підстав для звільнення його від сплати заборгованості. Апелянт спирався наявність та доведеність істотних обставин, які відповідно до умов статті 197 СК дають підстав для задоволення його позову.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка, діючи через свого представника, заперечувала наявність підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, наголошуючи на своєму праві пред`явити виконавчий лист до виконання у будь-який час до повноліття дитини.

В судове засідання апеляційного суду відповідачка ОСОБА_2 не з`явилась. Про час та місце судового засідання повідомлена належним чином. Справу розглянуто за участю позивача та представника відповідачки ОСОБА_4 .

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Право на отримання аліментів того з батьків, з ким проживає дитина, закріплене статтею 181 СК.

Порядок та особливості виконання судового рішення щодо стягнення аліментів також передбачені нормами сімейного та виконавчого законодавства.

Згідно з частиною 3 статті 12 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

За правилами частини 1 статті 194 СК, в редакції, яка діяла на час виникнення обов`язку позивача щодо сплати аліментів, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

З 3 липня 2018 року нова редакція цієї норми встановлює цей строк у десять років.

Відповідно до частини другої статті 197 СК за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює конкретного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Судом встановлено, що 2 серпня 2013 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) до його повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 липня 2013 року (а.с. 4).

Відомостей про виконання судового рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, у період 2013-2918 років справа не містить.

З 22 квітня 2014 року по 2 листопада 2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 8).

11 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Вознесенського МВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 57411276 (а.с. 5).

За період з липня 2013 року по жовтень 2018 року державним виконавцем нараховано 43 428, 21 грн. заборгованості за аліментами (а.с.7). Розмір заборгованості неодноразово уточнювався (а.с. 89,112).

Обгрунтовуючи підстави позову, позивач посилається, як на істотну обставину, на факт проживання з відповідачкою у період 2013-2018 років однією сім`єю, утримання ним дитини у добровільному порядку та відсутність його вини у виникненні заборгованості через необізнаність про наявність судового рішення.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем утримання сину під час спільного проживання до листопада 2014 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Встановивши зазначені обставини виходячи з підстав позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки заборгованість не виникла у зв`язку з тяжкою хворобою позивача, а інших обставин, що мають істотне значення у розумінні частини 2 статті 197 СК позивач не довів, підстави для звільнення повністю або частково від сплати заборгованості відсутні.

Спільність проживання позивача разом із відповідачем та дитиною в одному будинку та перебування у зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою вважати, що позивач надавав матеріальну допомогу дружині та сину.

Не може вважатись істотною обставиною для застосування частини 2 статті 197 СК відсутність вини позивача у виниклій заборгованості, на що посилається апелянт, оскільки відповідач не пред`являла виконавчий лист до виконання з 2013 року. Таке право відповідачка має протягом всього часу до досягненню дитиною повноліття.

Не впливає на розмір заборгованості і твердження ОСОБА_1 про те, що він не знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, оскільки обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини виникає на підставі закону, а судове рішення визначає лише спосіб та розмір утримання.

Таке застосування норм сімейногго та виконавчого законодавства викладене в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (справа № 307/1186/17), від 1 серпня 2018 року (справа № 344/12158/16-ц), від 21 листопада 2018 року (справа № 343/860/17) та інші.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено без додержанням норм сімейного і процесуального права. Судове рішення містить висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Посилання ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції на стан свого здоров`я та необхідність лікування виходять за межі підстав заявленого ним позову, а тому не можуть бути прийняті апеляційним судом відповідно до вимог частини 6 статті 367 ЦПК.

Підстав для скасування судового рішення апеляційний суд не вбачає.

При цьому апеляційний суд не дає оцінку обгрунтованості визначеному виконавцем розміру заборгованості ОСОБА_1 з урахуванням загального принципу дії законів у часі та застосування нової редакції частини 2 статті 197 СК до всього спірного періоду. Це питання виходить за межі підстав позову, заявленого за правилами частини 2 статті 197 СК.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 6 червня 2019 року.