Постанова

Іменем України

09 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 711/10368/2012

провадження № 61-11549св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Курило В. П.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія»,

заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 ,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року у складі судді Бобрушко В. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2019 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», товариство) звернулося до суду із вказаною заявою та просило замінити стягувача у справі № 2-1438/10 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на нього у зв`язку з переходом до товариства прав кредитора за кредитним договором від 18 лютого 2018 року № 0 та права іпотекодержателяза договором іпотеки від 18 лютого 2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гундою А. М. за реєстровим № 845.

Обґрунтовуючи вимоги заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилалося на те, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2010 року в цивільній справі № 2-1438/10 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») стягнуто солідарно з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 18 лютого 2008 року в сумі 654 383,88 грн, 1 700 грн судового збору та 120 грн збору за інформаційно-технічне забезпечення. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), зокрема і право вимоги за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № 0. Згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 11 липня 2018 року № 667/К, укладеного між ним та ПАТ «Дельта Банк» відбулося відступлення права вимоги в тому числі за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № 0 та за договором іпотеки від 18 лютого 2018 року. З урахуванням наведеногоТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило задовольнити заяву.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Тячівський районний суд Закарпатської області ухвалою від 13 грудня 2018 року відмовив у задоволенні заяви.

Мотивував ухвалу суд першої інстанції тим, що заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на виконанні відповідного органу державної виконавчої служби перебуває відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1438/10, виданого Тячівським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року №1 . Крім того, заява про заміну сторони стягувача подана після спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Закарпатський апеляційний суд постановою від 06 травня 2019 року ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року залишив без змін.

Мотивував постанову суд апеляційної інстанції тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача, оскільки заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на виконанні перебуває відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У червні 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просило скасувати ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2019 року і постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про заміну стягувача.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мотивована тим, що судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13. Відмовляючи у заміні стягувача суди порушили права ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як правонаступника кредитора, оскільки законодавством України передбачено, що для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив, у тому числі отримувати виконавчі листи та подавати їх на примусове виконання. Крім того, суди не звернули уваги на те, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Суди не врахували того, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому проваджені так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, а факт відкритого виконавчого провадження у такому випадку не потрібно доводити. Також зазначило, що заміна стягувача у виконавчому провадженні не залежить від строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

08 липня 2019 року справа № 711/10368/2012 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справа призначена до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 серпня 2010 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму в розмірі 650 943,03 грн неповернутого кредиту і несплачених відсотків та штрафні санкції в сумі 3 440,85 грн, а також 1700 грн судового збору та 120 грн збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги (про заміну кредитора у зобов`язанні), зокрема і право вимоги за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № 0.

11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 667/К, згідно з яким право вимоги за кредитним договором 18 лютого 2008 року № 0, який був укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та права іпотекодержателя за договором іпотеки від 18 лютого 2008, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , перейшли до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження суди не звернули уваги на те, що без заміни сторони стягувача правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, заміна сторони стягувача її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому Верховний Суд вважає помилковим посилання судів попередніх інстанцій на те, що заява про заміну сторони стягувача подана після спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому відсутні підстави її задоволення, оскільки вказана обставина не позбавляє права стягувача на його заміну.

Таким чином, касаційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» є обґрунтованою.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судоми повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну стягувача.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 06 травня 2019 року скасувати.

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони стягувача задовольнити.

Замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. П. Курило