Провадження №22-ц/824/4924/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року заявниця в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем до часу відкриття спадщини.

Свою заяву мотивувала тим, що з 2006 року вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 як подружжя без реєстрації шлюбу. Вони вели спільне господарство, мали спільний побут та сімейний бюджет, проводили спільно свята та відпустки. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер. Після смерті цивільного чоловіка залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 , в якій вони спільно проживали на момент його смерті. Інших спадкоємців 1-3 черги у померлого немає. 30.05.2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у неї відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин або факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем не менше п`яти років однією сім`єю до часу відкриття спадщини їй необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року заяву про встановлення факту залишено без розгляду на підставі ч.6 ст. 294 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, заявниця подала апеляційну скаргу, вважає, що суд постановив ухвалу без повного з`ясування всіх обставин справи, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, в результаті неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що суд помилково прийшов до висновку про наявність спору про право, крім того керувався припущеннями, а не нормами права. Просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав:

У відповідності до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, залишаючи заяву без розгляду, суд зазначив наявність спору про право, оскільки заявник має на меті отримати спадок після особи, з якої спільно проживала до часу відкриття спадщини. З наведеною позицією суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Приписами вищезазначеної норми вказано, що дійсно, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, суд залишає заяву без розгляду. В той же час такий спір не може бути гіпотетичним, а має бути реальним. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану, при цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Як роз`яснено в п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення таких фактів, в разі коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, заявниця зазначає, що встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем до часу відкриття спадщини необхідно їй для отримання спадщини - квартири АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців 1-3 черги, які б претендували на вказане майно, у спадкодавця немає.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними, така справа розглядаються судами за правилами позовного провадження. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Як вже зазначено вище, свою позицію суд ґрунтував на виявленні ним в даній справі спору про право. В той же час в матеріалах справи відсутні докази того, що будь яка особа заперечує проти посилань заявника або висувала якійсь вимоги, які в своїй сукупності можуть вважатися спором щодо будь якого права. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду про наявність такого спору жодним чином не ґрунтуються на обставинах справи. Більш того, частина обґрунтування суду зводиться до недоведеності позицій заявника, в той час як дані обставини не можуть свідчити про наявність спору, а можуть лише впливати на питання про доведеність чи недоведеність посилань ОСОБА_2 , що має вирішуватися при розгляді зави по суті.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі наведеного, враховуючи порушення процесуального закону, допущені при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла до висновку про те, що ухвала підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 17 січня 2019 року скасувати.

Справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Київська міська рада про встановлення факту постійного проживання, направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько