Справа № 168/56/19 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/568/19 Категорія: 50 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні. Зазначала, що після розлучення відповідач у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини, однак із вересня 2018 року такі виплати припинились. На час звернення із позовом до суду ОСОБА_2 не бере участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дочки. Вказувала, що відповідач фізично здоровий, здійснює виїзди за кордон з метою заробітку, а відтак має достатній заробіток для належного утримання дитини.

Посилаючись на зазначені обставини, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути із ОСОБА_2 в її користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 25 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1900 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 січня 2019 року (від дня подачі позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 583 гривні 98 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1520 гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 частково та стягувати з нього аліменти в користь позивачки на утримання дочки у розмірі 1500 грн. В апеляційній скарзі посилається на необгрунтованість рішення суду, неправильність та неповноту дослідження доказів, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Свої вимоги мотивує тим, що він погоджується сплачувати аліменти в сумі 1500 грн щомісячно, оскільки не має постійного доходу, періодичні поїздки за кордон не дають змоги в повній мірі забезпечити сплату аліментів у визначеному судом розмірі. Також зазначає, що проживає спільно із батьками, які хворіють та потребують його матеріальної допомоги, крім того, вказує, що має гіпертонічну хворобу 1 ступеню, у зв`язку із чим потребує коштів на лікування та має певні обмеження щодо фізичних навантажень.

02 травня 2019 року на адресу Волинського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , у якій позивач просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Позивач вважає рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, а також ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не надав належної оцінки стану здоров`я дитини, не врахував матеріальний стан позивача, яка ніде не працює, та не врахував матеріальний стан відповідача, котрий має стабільний заробіток від неофіційної роботи за кордоном.

06 червня 2019 на адресу Волинського апеляційного суду надійшов відзив відповідача, у якому ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру аліментів, а саме: стягувати із відповідача в користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 23.01.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем до суду апеляційної інстанції не подавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про участь в утриманні неповнолітньої дитини, а позивач наполягає на стягненні аліментів у примусовому порядку, то з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки. При цьому, визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також відсутність у відповідача на утриманні інших осіб.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 27 вересня 2017 року (а. с. 5-6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а. с. 7).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживають окремо, а донька перебуває на утриманні матері ОСОБА_1 , що підтверджено довідкою про склад сім`ї від 03 січня 2019 року №16, виданою Старовижівською селищною радою Волинської області (а. с. 8).

Крім того, судом встановлено, і дана обставина не заперечувалась позивачем, що відповідач в добровільному порядку надавав допомогу позивачу на утримання дитини до вересня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.18, ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (далі - СК України).

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1 ) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні дочки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд врахував обставини, що передбачені ст.182 СК України, потреби дитини, можливості сторін, загальний матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Зокрема, судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, однак має нерегулярний дохід від роботи за кордоном, крім спільної з позивачем дитини, - інших утриманців не має.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на ту обставину, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, які потребують його матеріальної допомоги у зв`язку із станом їхнього здоров`я, однак, суд не бере до уваги ці доводи апеляційної скарги з огляду на таке.

В матеріалах справи наявні пенсійні посвідчення батьків відповідача, із яких вбачається, що матір відповідача ОСОБА_5 отримує пенсію за вислугою років, а батько відповідача ОСОБА_6 отримує пенсію за віком (а. с. 21), що є свідченням того, що батьки перебувають на державному пенсійному забезпеченні. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують факт утримання ОСОБА_5 своїх непрацездатних батьків.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на незадовільний стан здоров`я, що підтверджується консультативним висновком спеціаліста - кардіолога від 20.02.2019 року, у якому йому встановлено діагноз гіпертонічна хвороба І ст. СН 0ст. та рекомендовано обмежити значні фізичні навантаження (а. с. 47). Однак, такий висновок, на думку суду, не може свідчити про неможливість відповідачем сплачувати визначений судом розмір аліментів на утримання неповнолітньої дочки.

З огляду на наведене, відповідач не довів неможливість сплачувати ним аліментів на утримання своєї дочки щомісяця в розмірі 1900 грн.

Разом з тим, судом не беруться до уваги і доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо витрат на лікування дитини, оскільки з виписки з медичної книжки ОСОБА_3 встановлено, що у лютому 2019 року ОСОБА_3 хворіла на гострий бронхіт (а. с. 30-36), однак таке захворювання не є хронічним та не потребує тривалого та дороговартісного лікування.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, визначаючись щодо розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків з її утримання, встановлені обставини, справедливо та обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання дитини в сумі 1900 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384,389 ЦПК України, суд п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 25 березня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року.

Головуючий

Судді