Справа № 426/4586/19
РІШЕННЯ

іменем України

29 травня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Брайловської М.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та ОСОБА_2 з 03 лютого 1961 року перебували у шлюбі та прожили разом з 1961 року до його смерті у 2017 ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство, будували сімейні відносини. Так як пенсія її чоловіка у розмірі 4774,14 грн. була значно більшою (у 3 рази) за її пенсію у розмірі 1597,73 грн. і тому вона весь час перебувала на утриманні чоловіка, а тепер втратила основне джерело для існування після його смерті. За життя її чоловік перебував на обліку в Добропільському об`єднаному УПФУ Донецької області і отримував пенсію, яку повністю віддавав їй і вона витрачала її на оплату квартири, комунальні послуги, придбання одягу, продуктів харчування, ліків та інші потреби. Проживаючи разом з чоловіком вона була на повному його утриманні і його допомога була для неї постійним і основним джерелом для існування.

Вона перебуває на пенсійному обліку в Добропільському об`єднаному УПФУ Донецької області, де отримує пенсію за віком при повному стажі відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванн».

Після смерті чоловіка вона звернулась до Добропільського об`єднаного управління ПФУ Донецької області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що їй потрібно надати довідку про постійне проживання з чоловіком або звернутися до суду. Цю ж інформацію їй надано у відповіді від 15.02.2019 року за № 34/к-01-01-15 Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області. За місце її проживання вона отримала довідку № 606 від 20.03.2018 року про склад сім`ї та акт від 19.03.2018 року, але документи, видані їй у період, коли на території с. Сєвєро Гундоровське м. Сорокине Луганської області органи державної влади вже не здійснювали свої повноваження. Загальновідомим є той факт, що станом на сьогоднішній день повноваження таких органів на непідконтрольній українській владі території не поновлені, що свідчить про неможливість отримання нею довідки від належного органу, належної форми та змісту, яка б відповідала вимогам законодавства України.

Просить суд встановити факт постійного проживання її з чоловіком ОСОБА_2 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 не менше 5 років по день смерті чоловіка та перебування її ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній та пояснила, що з чоловіком вони проживали з 1961 року та перебували у шлюбі, вели спільне господарство. Наразі чоловік помер у с. Сєвєро Гундоровське м. Сорокине у 2017 року. Вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки у нього була більша пенсія ніж у неї.

Представник Добропільського об`єднаного УПФУ в Донецькій області до суду не з`явився, надавши відзив на заяву згідно якого вважає, що зважаючи на необхідність встановлення для заявниці факту перебування на утриманні з метою подальшого оформлення пенсії, управління вбачає наявність у даному провадженні спору про право (оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника), тому заява ОСОБА_1 повинна бути залишена без розгляду. Окрім того, зазначає, що відповідно до п. 2.11 Постанови Правління ПФУ № 22-1 від 25.11.2005 документи, що засвідчують факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї є довідки житлово експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Тобто, довідка від 20.03.2018 № 606 та акт від 19.03.2018 року надані заявником до матеріалів справи не є належним доказом в розмінні ст.. 77 ЦПК України, оскільки видана установою, створеною не у відповідності до законодавства України, містить печатку та штамп так званої «Луганська народна республіка». Тому просить залишити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 та сумісного з ним проживання без розгляду.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що заявниця це його матір. Підтверджує суду той факт, що матір та батько, який вже помер перебували у зареєстрованому шлюбі з 1961 року та проживали постійно разом у с. Сєвєро Гундоровське м. Сорокине Луганської області. Дійсно, у батька пенсія перебувала розмір пенсії матері, а тому вона відповідно перебувала на його утриманні.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні також пояснила, що вона знає заявницю та її чоловіка ще з дитинства. Підтверджує суду той факт, що заявниця із своїм чоловіком проживали разом у с. Сєвєро Гундоровське м. Сорокине Луганської області. Чоловік заявниці отримував пенсію більшу, ніж заявниця, а тому заявниця перебувала на його утриманні.

Заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 та згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. селищі Сєвєро Гундоровське м. Сорокине Луганської області, України (а.с.6,7).

Заявниця ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 були пенсіонерами та перебували на обліку у Добропільському об`єднаному УПФУ Донецької області. Розмір пенсії ОСОБА_2 за період з лютого по липень 2017 року складав від 4725,14 грн. до 4777,14 грн. Розмір пенсії ОСОБА_1 за цей же період складав з 1532,73 грн. до 1597,73 грн., що підтверджується відповідними довідками (а.с.15,16). Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці у декілька разів перевищував розмір пенсії заявниці.

Відповідно до довідки № 606 від 20.03.2018, акта про фактичне місце проживання від 19.03.2018 ОСОБА_1 проживала та вела спільне господарство зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (а.с.10-11).

На звернення ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника листом об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні.

Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування : для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_1 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою : АДРЕСА_1 не менше 5 років по день смерті чоловіка.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не менше 5 років по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 05 червня 2019 р.

Суддя С.М.Скрипник