ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2019 року

м.Суми

Справа №583/3080/18

Номер провадження 22-ц/816/1488/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мірошниченка Олександра Васильовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2019 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складено 14 січня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивувала тим, що вищезазначене житло належить їй на праві власності на підставі договору довічного утримання. Із відповідачем вона на протязі тривалого часу проживала в цивільному шлюбі, від якого мають спільну доньку. Останній в квартирі не проживає понад один рік без поважної причини, комунальні послуги не оплачує, будь-яким чином житло не утримує, чим створює їй перешкоди у володінні та користуванні нерухомістю.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Мірошниченко О.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні у справі докази та показання свідків не підтверджують факт не проживання відповідача у спірній квартирі понад один рік, тому позов про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням задоволенню не підлягає.

Відзиву на апеляційну скаргу позивач не направила.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника - адвоката Мірошниченка О.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, позивача та її представника - адвоката Шевченка Р.В., які заперечували проти доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 згідно з договором довічного утримання (догляду) від 22.04.2005 року належить позивачу ОСОБА_1 (а.с. 10-12).

Відповідно до довідки ПП «СІБ» 01 серпня 2018 року № 602 у цій квартирі окрім позивачки зареєстрована також її донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та, за згодою власника, відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13).

Згідно з актом, складеним співробітниками ПП «СІБ» (управляюче підприємство) від 01 серпня 2018 року, відповідач ОСОБА_2 у вищезазначеній квартирі не проживає (а.с. 14).

Згідно з наданою суду інформацією з реєстру речових прав, відповідач ОСОБА_2 має інше житло (а.с. 72-75).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами припинились фактичні шлюбні стосунки, які були підставою для вселення відповідача, а тому сервітут є припиненим в зв'язку з припиненням обставин, які були підставою для його встановлення. Крім того, суд посилався на те, що відповідач не є власником спірної квартири, у даній квартирі не проживає із початку 2018 року, розірвав сімейні стосунки із позивачем, винаймає житло та постійно мешкає із іншою жінкою, має у власності інше житло, не є членом родини позивача; витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи те, що зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважав, що користування відповідачем квартирою порушуватиме право позивача як власника цієї квартири.

Проте, з такими висновками суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, виходячи з наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач на протязі тривалого часу проживали в цивільному шлюбі, від якого мають спільну доньку.

Відповідно до довідки ПП «СІБ» від 01 серпня 2018 року № 602, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за згодою власника у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Сторонами не заперечується, що відповідач вселився в квартиру позивача як член сім'ї.

Як на підставу для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд послався на положення ст. 406 ЦК України, яка регулює правовідносини з приводу припинення сервітуту.

Проте, судом не враховано, що позивач не посилалась на цю норму як на підставу для задоволення позову та просила визнати відповідача таким, що втратив право на житло, відповідно до положень ч.2 ст. 405 ЦК України, в якій зазначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами був встановлений житловий сервітут.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналізуючи наведені норми матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Письмових доказів того, що відповідач без поважних причин понад один рік відсутній за місцем реєстрації, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано. Цих обставин не підтвердили і допитані в суді першої інстанції свідки.

Разом з тим, у відповіді на відзив та надаючи пояснення в суді апеляційної інстанції, позивач вказувала, що саме з осені 2017 року відповідач забрав свої речі та переїхав до іншого місця проживання, при цьому, з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася 03 серпня 2018 року, тобто коли відповідач не проживав у її квартирі менше одного року.

При вирішенні питання про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірній квартирі відповідач не проживає із початку 2018 року, тобто відсутній за місцем проживання кілька місяців.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом є передчасним.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мірошниченка Олександра Васильовича задовольнити.

Скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 січня 2019 року.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2 компенсацію судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057 грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко