КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 362/3867/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5733/2019Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Горбачова І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Дуля Тетяною Володимирівною, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державних актів і свідоцтва про право на спадщину та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шириною 4-6 метрів, яка є проїзною частиною (проїздом) між ділянкою ОСОБА_2 (західна сторона) та її земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 0011 шляхом:

- визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 20.09.2000, виданого ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,74 га по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію;

- визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом НОМЕР_10, виданого ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,74 га по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію;

- визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 , виданого 18.02.2003 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,741, що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію;

- зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок відновити проїзд шириною 4-6 метрів та привести у придатний для використання стан землі загального користування, які є проїзною частиною (проїздом) між ділянкою ОСОБА_2 та суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_5 .

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що вона є власником земельних ділянок площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд) та площею 0,15 га, кадастровий номер НОМЕР_5 (для ведення особистого селянського господарства), що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Суміжним землевласником іншої земельної ділянки по АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 Набуття права власності на земельну ділянку останньої відбулося з порушенням вимог земельного і містобудівного законодавства, оскільки площа земельної ділянки була збільшена з 0,65 га до 0,74 га за рахунок земель загального користування (дорога-проїзд), що в подальшому стало перешкодою у її вільному доступі до власних земельних ділянок з метою проїзду техніки для їх обробки, завозу добрив та можливості вивезення вирощеного урожаю, що й стало передумовою звернення до суду з даним позовом за захистом порушених прав (а.с.1-4).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018 позов задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 від 20.09.2000, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,74 га по АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом НОМЕР_10, видане ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,74 га по АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 , виданого 18.02.2003 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,741 га, що розташована по АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Зобов`язано ОСОБА_2 за власний рахунок відновити проїзд шириною 4-5 метрів та привести у придатний для використання стан землі загального користування, які є проїзною частиною (проїздом) між ділянкою ОСОБА_2 та суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_5 .

Стягнуто з Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області в дохід держави 1 280 грн. 00 коп. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1 280 грн. 00 коп. судового збору (а.с.89-95).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.02.2019 виправлено описку в рішенні Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2018, а саме викладено четвертий та п`ятий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_6 , виданного 18.02.2003 ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,741 га, що розташована по АДРЕСА_1 та скасувати його державну реєстрацію (кадастрові номери НОМЕР_7 та НОМЕР_8 ).

Зобов`язати ОСОБА_2 за власний рахунок відновити проїзд шириною 4-5 метрів та привести у придатний для використання стан землі загального користування, які є проїзною частиною (проїздом) між ділянкою ОСОБА_2 та суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_5 , які на праві власності належать ОСОБА_4 » (а.с.106,107).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вказує, що позивачем не було доведено порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів відповідачами, зокрема ним не надано жодного доказу на підтвердження прав на оскаржувану земельну ділянку. Також вказує, що земельні ділянки позивача та відповідача не є суміжними, оскільки між ними немає жодної спільної межі. Крім цього, наголошує, що позивачами пропущено строк позовної давності. Указані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, внаслідок чого вважає ухвалене рішення незаконним (а.с.121-124).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.04.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (а.с.126-127).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.04.2019 справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.129,130).

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що державний акт на право приватної власності на землю був виданий на ім`я ОСОБА_5 всупереч вимогам рішення Саливонківської сільської ради № 100 від 27.12.1996, а саме зі зміною площі земельної ділянки за рахунок земель загального користування, а також з того, що факт створення відповідачем перешкод у користуванні належними позивачу на праві власності земельними ділянками знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивач, через самозахват проїзду відповідачем, позбавлений можливості вільно та на власний розсуд користуватися своєю власністю.

Суд апеляційної інстанції вважає ухвалене судом рішення законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 08.04.2005 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договори купівлі-продажу, за умовами яких ОСОБА_7 став власником земельних ділянок площею 0,150 га та 0,250 га, що знаходяться в віданні Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 12,13,16,17).

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 09.09.2011 було розірвано.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2011, яке набрало законної сили, за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 визнано право власності на Ѕ частку (кожному) земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,150 га для ведення особистого сільського господарства, що розташовані на території с. Саливонки Васильківського району Київської області.

Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на належну їй Ѕ частку земельних ділянок (а.с.11,14,15).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.08.2017, яке набрало законної сили, за ОСОБА_4 визнано право власності за набувальною давністю на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,150 га для ведення особистого сільського господарства, що належали ОСОБА_7 та розташовані на території АДРЕСА_2 (а.с.41).

Отже, позивач ОСОБА_4 є одноосібним власником земельних ділянок площею 0,250 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,150 га для ведення особистого сільського господарства, що розташовані на території с. Саливонки Васильківського району Київської області.

Як свідчать матеріали справи, зокрема генеральний план с. Саливонки, суміжним землевласником позивачки є ОСОБА_2 , яка володіє земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та набула право на вищевказану земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 (а.с.9,21).

Так, рішенням виконавчого комітету Саливонківської сільської ради народних депутатів № 100 від 27.12.1996 «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність для обслуговування житлових будинків та для ведення особистого підсобного господарства» ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,65 га по АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

На підставі указаного рішення ОСОБА_5 20.09.2000 було видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_9 , за яким останній отримав земельну ділянку площею 0,74 га,тобто площею більшою ніж було визначено рішенням виконавчого комітету Саливінківської сільської ради народних депутатів № 100 від 27.12.1996 (а.с.8).

У подальшому, після смерті ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,74 га, що розташована в АДРЕСА_1 успадкувала його дружина ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.07.2002 (а.с.9).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачці ОСОБА_2 18.02.2003 видано Державний акт на право приватної власності на землю, зокрема на земельну ділянку площею 0,741 га по АДРЕСА_1 (а.с.10).

Таким чином, на даний час відповідачка ОСОБА_2 є власником указаної спірної земельної ділянки.

Зазначаючи указані вище обставини та вказуючи, що набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог земельного і містобудівного законодавства, оскільки площа земельної ділянки була збільшена з 0,65 га до 0,74 га за рахунок земель загального користування (дорога-проїзд), що в подальшому стало перешкодою у її вільному доступі до власних земельних ділянок з метою проїзду техніки для їх обробки, завозу добрив та можливості вивезення вирощеного урожаю, позивачка звернулась до суду за захистом порушених прав.

Насамперед слід зазначити, що перевіряючи строки позовної давності за заявою відповідача, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що строк позовної давності тривалості у три роки позивачем не пропущено, оскільки порушення права користування земельною ділянкою почалося лише на початку 2015 року, а отже враховуючи, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила та ту обставину, що з даним позовом до суду позивач звернулася у липні 2017 року, підстави для висновку про пропуск строку позовної давності відсутні.

У відповідності до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 статті 158 ЗК України передбачено що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до вимог частини 4 статті 4 ЗК України, 1990 року, який діяв на момент передачі ділянки попередньому власнику ОСОБА_5 , не можуть передаватись у колективну та приватну власність: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів), а також землі, надані для розміщення будинків органів державної влади та державної виконавчої влади.

Згідно із статтею 23 ЗК України, 1990 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Пунктом 8 частиною 1 статті 40 ЗК України, 1990 року, власники земельних ділянок і землекористувачі зобов`язані додержувати правил добросусідства: дозволяти власникам і користувачам земельних ділянок прохід до доріг загального користування, а також для спорудження або ремонту межових знаків та споруд.

З довідки відділу архітектури та містобудування Васильківської РДА № 145-В від 19.11.2010 вбачається, що існуючий генеральний план села Саливонки Васильківського району Київської області дійсний до 2014 року. Він розроблений інститутом «УкрНДІПроцивільсільбуд» у 1988 р., проведено коригування у 1994 році та внесено зміни в 2010 році. Також рішенням № 287-31-У від 18.05.2010 Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області, продовжено термін дії генерального плану села Саливонки терміном на 5 років до 01.01.2015 (а.с.19,20).

З викопіювання з Генерального плану села Саливонки вбачається, що між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2 дійсно існує проїзд по вул. Жовтневій (а.с.21).

Згідно акту (протоколу) комісії Саливонківської сільської ради від 05.02.2016 у складі: голови комісії - ОСОБА_8 , депутата сільської ради - Безсмертної О.О., землевпорядника сільської ради - Похватної Г.П., за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 на дії ОСОБА_2 , установлено, що остання порушила межу, переорала проїзд, використовуючи його під огород. У зв`язку з цим, комісією було вирішено проїзд по АДРЕСА_2 залишити вільним шириною 4-6 метрів та попереджено ОСОБА_2 про самозахват проїзду і рекомендовано встановити межі земельної ділянки згідно Державного акту на право власності (а.с.18).

Даних про виконання відповідачем вимог комісії матеріали справи не містять.

У зв`язку з невиконанням вимог комісії відповідачем та продовженням використання проїзду у власних цілях, позивачка також зверталась з відповідною заявою до Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури щодо усунення перешкод в користуванні землями загального користування.

Більш того, факт порушення межі та захоплення частини дороги ОСОБА_2 визнає та підтверджує й відповідач Саливонківська сільська рада Васильківського району Київської області, яка в заяві від 07.11.2017 № 222 на адресу суду не заперечувала проти задоволення позову з викладених в ньому підстав (а.с.38).

Отже, вірно встановивши вищеозначені фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та правильно застосувавши норми матеріального права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час передачі у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки загальною площею 0,74 га (замість 0,65 га, визначених рішенням № 100 від 27.12.1996) було порушено порядок передачі земель у приватну власність шляхом збільшення площі земельної ділянки відповідачки за рахунок землі загального користування (проїзду), що в свою чергу стало перешкодою у вільному доступі позивача до її земельних ділянок.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, оскільки державний акт на право приватної власності на землю був виданий на ім`я ОСОБА_5 всупереч вимогам рішення Саливонківської сільської ради № 100 від 27.12.1996, а саме зі зміною площі земельної ділянки за рахунок земель загального користування (проїзду), висновок суду першої інстанції про його недійсність є законним і обґрунтованим.

Також, відповідно, є обґрунтованим висновок суду про недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом та виданого на його підставі державного акту на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 .

Так, у відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 27 Постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, оскільки встановлено, що вперше виданий на спірну ділянку державний акт є недійсним у зв`язку з допущеними порушеннями вимог земельного законодавства, то й відповідно, є недійсними й видані у подальшому на його підставі свідоцтво про право на спадщину за законом та державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_2 , що правомірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо задоволення судом вимог про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 за власний рахунок відновити проїзд та привести у придатний для використання стан землі загального користування, які є проїзною частиною (проїздом) між її земельною ділянкою та суміжними земельними ділянками, то такий спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам закону та є ефективним способом відновлення порушених прав позивача.

Так, відповідно до вимог частин 1-3 статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

З огляду на встановлення судом факту створення відповідачем перешкод у користуванні належними позивачу на праві власності земельними ділянками через самозахват проїзду, внаслідок чого позивач позбавлений можливості вільно та на власний розсуд користуватися своєю власністю, висновок суду про зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок відновити проїзд шириною 4-5 метрів та привести у придатний для використання стан землі загального користування, які є проїзною частиною (проїздом) між ділянкою ОСОБА_2 та суміжними земельними ділянками, що належать позивачу, відповідає вимогам закону.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги щодо не доведення порушення прав позивача саме відповідачем ОСОБА_2 , а також твердження про те, що земельні ділянки позивача та відповідача не є суміжними, є безпідставними, оскільки такі доводи суперечать встановленим судом на підставі належних і допустимих доказів фактичним обставинам справи та не узгоджуються з положеннями чинного законодавства України.

Отже, доводи скаржника не спростовують висновків суду і не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав правовідносинам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Дуля Тетяною Володимирівною - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Саливонківської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсними державних актів і свідоцтва про право на спадщину та зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська