Справа № 242/502/19
Провадження № 2/242/513/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
27 травня 2019 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді - Владимирської І.М., при секретарі Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в порядку заочного спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просить суд слухати справу у їх відсутність та не заперечував проти винесення по справі заочного рішення.
В судове засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.02.2019 р. провадження у зазначеній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 04.10.2007 р. між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено строковий кредитний договір № KTXRRX13740029, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп., строком на 12 місяців з 04.10.2007 року по 04.10.2008 р. включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у п.54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на викладене, Великою Палатою Верховного Суду були відхилені аргументи позивача про те, що на підставі ст.599 та ч.4 ст.631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом (п.55 Постанови).
Згідно положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 2ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост.1048 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Як вбачається з умов кредитного договору № KTXRRX13740029 від 04.10.2007 року, банк надав відповідачу, як позичальнику, строковий кредит з 04.10.2007 року по 04.10.2008 року включно і сторони погодили щомісячну сплату відповідачем грошових коштів у сумі 614 грн. 56 коп. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.
Відтак, обов`язок відповідача повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами існував у межах строку кредитування.
Таким чином, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, а тому право позивача, як кредитодавця, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України.
Як вбачається зі змісту позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 , як боржника, передбачених кредитним договором № KTXRRX13740029 від 04.10.2007 року процентів за користування коштами, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг в загальному розмірі 114 659,94 грн., саме у зв`язку з існуванням непогашеної відповідачем заборгованості за вказаним кредитним договором.
Судом встановлено, що позивачем вже було реалізоване право на стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору № KTXRRX13740029 від 04.10.2007 року, шляхом звернення до суду з позовною заявою та постановленням судом відповідного рішення за результатами її розгляду.
Відповідно до заочного рішення Селидівським міським судом Донецької області від 05 червня 2012 року з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами, пенею та комісією в загальному розмірі 65 167 грн. 82 коп.
На підставі викладеного, з урахуванням того, що строк кредитування за укладеним між сторонами договором закінчився 04.10.2008 року і сума заборгованості відповідача за вказаний період була стягнута на користь позивача на підставі судового рішення від 05.06.2012 року, право позивача, як кредитора, на продовження нарахування і стягнення відсотків та пені за кредитом, які вже стягнуті судом, припинилося.
Подібний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №645/6061/15-ц.
Враховуючи, викладене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.
Крім того, заявивши вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу за невиконання умов договору банк застосував подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов`язання. Застосування до відповідача подвійної відповідальності суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, а зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року справа №6-2003цс15.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, з урахуванням встановлених судом обставин, що входять до предмета доказування у даній справі, оцінивши відповідно до вимог ст.89 ЦПК України подані позивачем докази на обґрунтування викладених в позовній заяві вимог, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з його безпідставністю.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого ним судового збору у розмірі 1921 грн. 00 коп. відшкодуванню відповідачем не підлягають.
Керуючись ст.ст. 526, 530, 536, 610, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська