РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 562/4260/17

Провадження № 22-ц/4815/161/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи, які не заявляють

самостійних вимог на предмет спору - Мізоцька селищна рада,

-ОСОБА_5,

-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2018 року (ухвалене у складі судді Мички І.М., повний текст рішення суду виготовлено 10 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Мізоцька селищна рада, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про виділ у натурі частки із спільного майна шляхом виділення в окремий ізольований будинок квартири, -

в с т а н о в и в :

29 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільного майна шляхом виділення в окремий ізольований будинок квартири.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, разом з підсобними господарськими будівлями, вартість якої складає 36200 грн.

В липні 2015 року померли сусіди з квартири № 3, які зловживали спиртними напоями та вели антисоціальний спосіб життя. Вказану квартиру успадкувала ОСОБА_4

Між приміщеннями, які належать їй та відповідачці знаходиться спільна стіна та спільна дахова покрівля, хоча проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку. Приміщень, які перебували б у спільному користуванні немає.

В квартирі ОСОБА_4 вибиті вікна, зламані двері, там ночують особи без постійного місця проживання, руйнуються спільна стіна та стеля будівлі.

Проводити ремонтні роботи, забезпечувати збереження майна в належному стані ОСОБА_4 не хоче.

Просила суд виділити в натурі майно, що їй належить на праві приватної та спільної часткової власності, шляхом виділення в окремий ізольований будинок квартири АДРЕСА_2, що складається з квартири, житловою площею 28,2 кв.м., загальною площею 53,2 кв.м. та підсобних господарських будівель, а саме з: коридору, площею 3,2 кв.м.; кухні, площею 10,8 кв.м.; житлової кімнати, площею 12.2, кв.м.; житлової кімнати, площею 16,0 кв.м.; коридору, площею 4,1 кв.м.; коридору, площею 6,9 кв.м.; кам'яного сараю, площею 23,3 кв.м.; дерев'яного сараю, площею 4,7 кв.м.; дерев'яного сараю, площею 4,1 кв.м.; вбиральні дерев'яної з земляним вигребом та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати за нею право приватної власної на виділений в натурі окремий ізольований будинок, що складає 32/100 частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що квартира АДРЕСА_1 має ознаки садиби та може бути визнана окремим будинковолодінням, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

06 грудня 2018 року ОСОБА_3 подала до суду апеляційну скаргу у якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована незаконністю оскаржуваного рішення суду.

Вказує, що наведені у рішенні суду підстави для відмови у позові не передбачені ні ст. 381 ЦК України, ні ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу в натурі об'єкта нерухомого майн, за технічними показниками її квартира з надвірними будівлями відокремлена, має окремий вхід, відокремлені інженерні мережі і являє собою окремий цілий, самостійний об'єкт нерухомого майна.

Суд неправомірно залучив до участі у справи третіх осіб, без самостійних вимог на предмет спору, за відсутності клопотань про це учасників процесу.

На стадії розгляду справи по суті законодавцем не передбачено можливості суду залучати до участі у справі третіх осіб.

Вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що порушує вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

06 березня 2019 року, в день судового засідання, ОСОБА_3, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 та ч. 2 ст. 39 ЦПК України, подано заяву про відвід судді Шимківа С.С., у зв'язку з наявністю обставин, які викликають сумнів у його об'єктивності та неупередженості.

Заява мотивована тим, що 24 травня 2017 року суддею Шимківим С.С. ухвалено рішення у справі № 570/3443/14-ц про визнання права власності на спадкове майно, що мало наслідком виведення нерухомого майна з власності боржника ОСОБА_7, у зв'язку з чим виконання рішення суду у справі № 570/2981/16-ц за її позовом до ОСОБА_7 стало неможливим.

Вказаним рішенням апеляційного суду від 24.05.2017 року у справі № 570/3443/14-ц грубо порушено її права, свободи та законні інтереси, що викликало у неї сумнів в об'єктивності та неупередженості судді Шимківа С.С.

На підставі наведеного, просила задовольнити відвід судді Шимківа С.С. та передати справу на розгляд іншому судді.

Перевіривши доводи, наведені у заяві про відвід та заслухавши пояснення ОСОБА_3, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у прийнятті заяви про відвід.

Згідно вимог ч. 3 ст. 39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Оскільки ОСОБА_3 подано заяву про відвід, з порушенням встановленого ч. 3 ст. 39 ЦПК України строку, така заява підлягає залишенню без розгляду.

Так як ОСОБА_3 після залишення її заяви про відвід судді Шимківа С.С. без розгляду покинула залу судового засідання та просила розглядати справу без її участі, апеляційний суд визнав за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, які були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 (розмір частки - 1), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 3).

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_3, покликаючись на положення ст. 370 ЦК України, яка регулює виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, просила виділити їй в натурі окремий ізольований будинок, що складає 32/100 частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Норми ст. 370 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки нерухоме майно - квартира АДРЕСА_4, загальною площею 53,2 кв.м., належить ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності та у спільній частковій власності з відповідачем не перебуває.

Житловий будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним будинком, а тому на правовідносини сторін поширюються норми Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" статтею 5 якого встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Покликання ОСОБА_3 на висновок щодо технічної можливості виділу в натурі об'єкта нерухомого майна від 16 листопада 2017 року № 2550 КП "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" як доказ обґрунтованості позовних вимог щодо виділу їй в натурі як окремий ізольований будинок 32/100 частки із майна, що є у спільній сумісній власності не заслуговує на увагу.

Чинним законодавством не передбачено можливості виділу квартири в багатоквартирному будинку як окремого будинку, оскільки така квартира вже є самостійним об'єктом нерухомого майна.

Таким чином, місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ у натурі частки із спільного майна шляхом виділення в окремий ізольований будинок квартири.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 12 березня 2019 року.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук