Дата документу 10.06.2019 Справа № 325/304/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2181/19 Головуючий у 1-й інстанції: Юрлагіна Т.В.
Є.У.№ 325/304/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до и ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мелітопольського міьскрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.08.2008, розмір якої станом на 12.02.2018 року становить 26 943,64 грн., із яких: 2233,88 грн. - за тілом кредиту, 15 747, 32 грн.. - за відсотками, 7 441,31 грн. пеня, 1521, 13 грн. - судові штрафи. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 15.08.2008 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за яким ОСОБА_1 отримала кредит на суму 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з виплатою 36% річних зі строком повернення, що відповідає строку дії кредитної картки. Посилаючись на невиконання позичальником умов кредитного кредитного договору, просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької областія від 14 червня 2018 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 15.08.2008 року у розмірі 25 422 /двадцять п`ять тисяч чотириста двадцять дві/ гривні 51 коп., яка складається із: 2233 грн. 88 коп. - тіло кредиту, 15747 грн. 32 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 7441 грн. 31 коп. - нарахована пеня, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник не виконала умови кредитного договору, має заборгованість, яка підлягає стягненню на підставі ст. 1050, 1054 ЦК України. Вимоги Банку про стягнення судових штрафів задоволенню не підлягають, оскільки це призведе до подвійної відповідальності позичальника.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій зазначала про свою необізнаність про час і місце розгляду справи, оскільки ні позовну заяву, ні повістки про виклик до суду вона не отримувала. Зазначала, що позов пред`явлено з пропуском строку позовної давності, нарахована банком пеня перевищує половину суми, одержаної у кредит.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Відмовляючи у перегляді заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вся поштова кореспонденція направлялася відповідачці за місцем її зареєстрованого проживання і була повернута до суду за закінчення строку зберігання. Небажання відповідачки отримувати кореспонденцію не є підставою для висновку про недотримання судом вимог ст.130 ЦПК України. В заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання на докази, які б спростовували висновки суду.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції порядку виклику сторін у судове засідання, що призвело до порушення принципу змагальності і рівності сторін. Зазначає, що розмір нарахованих Банком відсотків не відповідає умовам кредитування, а розмір пені - вимога ст.21 ч.3 Закону України «Про споживче кредитування». Вважає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тарифів Банку, в заяві-анкеті не зазначено вид кредитної картки, що унеможливлює визначення умов кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк зазначає, що підписанням Анкети-заяви ОСОБА_1 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк». При укладенні договору сторони керувалися ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Нарахування відсотків за договором відбувалося у відповідності з Умовами і правилами за тарифами, що діють. У передбаченому законом порядку розрахунок заборгованості позичальником не спростований, клопотання про призначення економічної експертизи не заявлялося. Вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 05 серпня 2008 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Обов`язковий щомісячний платіж, визначений сторонами, склав 7% заборгованості (але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості) (а.с.9-10).

Довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду підписана позичальником, що свідчить про її обізнаність з суттєвими умловами кредитування.

Факт отримання кредитної картки «Універсальна» не оспорювався позичальником у суді першої інстанції.

Кредитним договором передбачено порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості).

В заяві на отримання кредиту позичальник своїм підписом підтвердила той факт, що вона була ознайомлена з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримала їх у письмовому вигляді та надала згоду на те, що ця заява разом із запропонованими Банком Умовами і Тарифами складає кредитний договір.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. Умов та правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

Згідно з п. 2.1.1.2.12 Картка діє до останнього місяця, вказаного на лицевій стороні картки, включно. Після настання зазначеного на картці останнього місяця терміну дії банком випускається картка на новий термін. Термін дії картки не підлягає продовженню банком в разі надання клієнтом до початку останнього місяця дії картки письмової заяви про закриття рахунку, за умови відсутності простроченої заборгованості клієнта перед банком за відповідним рахунком. Закінчення терміну дії картки, її втрата або пошкодження не спричиняє закінчення договірних відносин між банком та клієнтом та / або закриття пов`язаного з нею поточного рахунку клієнта.

Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком (п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з положеннями п. 2.1.1.5.5 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість за кредитом, відсотки за його використання, перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбаченим цим Договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором, на вимогу Банку позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5% від суми позову.

Пунктом 2.1.1.12.2 Умов та правил передбачено, що за користування кредитом протягом пільгового періоду клієнт сплачує Банку відсотки в розмірі 0,01% від суми операції за рахунок кредиту. В разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дат нарахування. Сплату відсотків за користування кредитом клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку на списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих відсотків (договірне списання).

В разі, якщо в дату нарахування відсотків клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили про збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування відсотків. Згідно ст.212 ЦК України в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за кредитом є більшою, на 90 днів, починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за кредитом є простроченою.

На виконання своїх зобов`язань за договором 15 серпня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито картковий рахунок на ім`я відповідача в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

З 2008 року ОСОБА_1 отримала три кредитні картки, строк дії останньої - травень 2018 року (а.с.125).

При відкритті карткового рахунку у відповідності з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг позичальнику був встановлений кредитний ліміт 1200 грн.

До травня 2017 року позичальник активно користувалася кредитною карткою, періодично вносила щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості на значні суми, останній платіж на погашення кредиту був внесений нею 25 травня 2017 року на суму 800 грн. (а.с.5-8).

Відповідно до витягу із рахунку позичальника після внесення останнього платежу прострочена заборгованість за щомісячними платежами і за відсотками виникла з 01 липня 2017 року (а.с.8).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилася прострочена заборгованість за кредитом, яка за розрахунком позивача станом на 12.02.2018 р. складає 26 943,64 грн., з яких: 2 233, 88 грн. - заборгованість за кредитом; 15 747,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7 441,31 грн. - пеня, 1521,143 - судові штрафи (а.с.5-8).

За умовами кредитного договору остаточний строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки.

Зважаючи на те, що позичальник до травня 2017 року виконувала умови кредитного договору, вносила періодичні платежі на погашення кредиту, не спростувала наданий Банком розрахунок заборгованості, який підтверджено належними і допустимими доказами, доводи апеляційної скарги про пропуск Банком строку позовної давності і недоведеність Банком позовних вимог є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону і суперечать фактичним обставинам справи.

Як вбачається із позовних вимог Банку, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме: заборгованості за тілом кредиту, відсоткамипенею, а також штрафами (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін щомісячного виконання зобов`язання, а також строк припинення кредитування у випадку прострочення кредиту і утворення овердрафту.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів, комісії є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві. Останній зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 25 числа кожного місяця, а у випадку випадку прострочення кредиту (овердрафту) - строком повернення кредиту є 91 день з моменту виникнення такої заборгованості (п.2.1.1.12.2 Умов та правил) .

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спливу строку кредитування

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 91 дня з моменту виникнення простроченої заборгованості - (01 липня 2017 року + 90 днів = 29 вересня 2017), відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12, провадження №14-10 цс 18 від 28 березня 2018 року зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у вищевказаній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Зважаючи на те, що строк виконання боргового зобов`язання настав 29 вересня 2017року, нарахування Банком після 29 вересня 2017 року відсотків і пені за користування кредитом не ґрунтується на вимогах закону і умовах кредитного договору.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, згідно наданого Банком розрахунку, розмір заборгованості станом на 29 березня 2019 року становить 17 194 грн.

Задовольняючи позов і стягуючи з позичальника заборгованість за відсотками, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що нарахування позивачем на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України передбачених договором процентів після настання строку повернення кредиту і до повного погашення заборгованості за кредитом, є неправомірним.

Судом першої інстанції допущено порушення і норм процесуального права.

І в заяві про перегляд заочного рішення, і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не мала можливості надати суду свої заперечення проти ползову, заявити про застосування строків позовної давності, оскільки ні копію позовної заяви, ні повістку про виклик у судове засідання він не отримувала, про час і місце розгляду справи не був обізнаний.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280).

За змістом статті 7 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України лише у разі відсутності відповідача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про час і місце розгляду справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи є поштовий конверт, адресований цим судом відповідачеві, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, повернутий відділенням поштового зв`язку за закінченням строку зберігання, а не через відсутність відповідача за місцем проживання. У вказаному поштовому відправленні суд повідомляв відповідача про відкриття провадження у справі та про призначення судового засідання на 22 квітня 2018 року (а.с.53).

Крім того, у матеріалах справи є також адресована відповідачеві повістка про виклик його у судове засідання на 14 червня 2018 року, яка також відповідачеві не вручена і повернута в суд із позначкою «за закінченням строку зберігання» (а.с.79-80).

Вказані обставини спростовують висновки суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Відтак, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст.128 ЦПК України, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

У заяві від 05 лютого 2018 року про перегляд заочного рішення відповідачка вказувала, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також, що вона не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не змогла реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Суд першої інстанції в ухвалі від 11 квітня 2019 року встановив, що на адресу відповідача направлялися копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, а також що відповідач належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи. Суд вказав, що у заяві про перегляд заочного рішення не вказані обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

В апеляційній скарзі відповідачка повторно вказала на те, що не була належно повідомлена про час і місце судового розгляду справи, а тому не зміг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

Вказані доводи відповідача об`єктивно підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Вирішуючи питання про можливість застосування строку позовної давності за вимогами про стягнення пені при перегляді судового рішення, апеляційний суд звертає увагу на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції).

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права, а судді - керуючись відповідним принципом (частина перша статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; частина перша статті 47 цього Закону в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

За змістом ст.12 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суду вважає, що рішенням суду першої інстанцій у цій справі порушено принципи рівності учасників цивільного процесу та змагальності сторін, які є складовими права на справедливий суд як частини верховенства права.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Суд першої інстанції, не повідомивши відповідача належним чином про час і місце розгляду справи, фактично позбавив його права на подання заяви про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення по суті спору. Внаслідок цього суд порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд.

Вказане порушення суд першої інстанції міг виправити, задовольнивши заяву про перегляд заочного рішення. Проте в ухвалі від 11 квітня 2019 року суд не встановив причини неявки відповідача на судові засідання через неналежність його повідомлення про час і місце розгляду справи. Крім того, не дослідивши кредитний договір і проведений позивачем розрахунок процентів і пені за цим договором, не визначивши початок перебігу позовної давності за вимогами позивача про стягнення таких процентів і пені, в ухвалі від 11 квітня 2019 року суд визнав безпідставними доводи відповідача стосовно того, що вказаний розрахунок є помилковим, і що позивач звернувся до суду, пропустивши позовну давність. Дослідження зазначених обставин, на які посилався відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, мало істотне значення для вирішення спору, оскільки у разі їх підтвердження у задоволенні позову може бути відмовлено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року (справа №200/11343/14-ц, провадження 14-59/18), згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що відповідача не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, позов заявлено банком з пропуском строку позовної давності, у заяві про перегляд заочного рішення відповідач просив про застосування строку позовної давності, суд апеляційної інстанції, враховуючи правові висновки ВП ВС від 17 квітня 2018 року, вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин позовну давність.

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, згідно наданого Банком розрахунку, він має право на стягнення заборгованості на загальну суму 3 720, 98 грн., із яких: за тілом кредиту на суму 2 233,88 грн., за відсотками, нарахованими станом на 29 вересня 2017 року на суму 1 187,10 грн., за пенею в межах строків позовної давності, нарахованою за березнь-вересень 2017 року на суму 300 грн.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

На підставі ст.141 ч.13 ЦПК України з Банку на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції пропорційно частці задоволених вимог з урахуванням права Банку на часткову компенсацію понесених ним витрат у суді першої інстанції, а всього витрати на суму 2034,66 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 369 ч.1, 374 , 376, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 червня 2018 року по цій справі скасувати.

Позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до и ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 15.08.2008 року у розмірі 3 720, 98 грн. (три тисячі сімсот двадцять гривень 98 коп.), із яких: за тілом кредиту на суму 2 233,88 грн., за відсотками, нарахованими станом на 29 вересня 2017 року на суму 1 187,10 грн., за пенею суму 300 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2034,66 грн. компенсації сдових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: