КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №759/1314/19

12 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року про повернення позовної заяви, постановлену під головуванням судді Ул`яновської О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради Київтеплоенерго» про припинення використання виконавцями послуг своїх цивільних прав з метою зловживання монопольним становищем на ринку, визнання прав споживача, примусове виконання виконавцями послуг своїх обов`язків в натурі та стягнення пені, -

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради Київтеплоенерго» про припинення використання виконавцями послуг своїх цивільних прав з метою зловживання монопольним становищем на ринку, визнання прав споживача, примусове виконання виконавцями послуг своїх обов`язків в натурі та стягнення пені.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 24 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 02 травня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказав, що не погоджується з висновком суду про те, що ним не в повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви та не надано документу, що підтверджує сплату судового збору, оскільки він звернувся до суду з позовом про захист його порушеного права, як споживача, а тому на підставі ст.22 Закону України «Про судовий збір» він є звільненим від сплати судового збору.

У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» про припинення використання виконавцями послуг своїх цивільних прав з метою зловживання монопольним становищем на ринку, визнання прав споживача, примусове виконання виконавцями послуг своїх обов`язків в натурі та стягнення пені.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , споживачем житлово-комунальних послуг та ветераном військової служби, що надає йому право на пільгу за рахунок коштів Державного бюджету України для оплати житлово-комунальних послуг зі знижкою 50%.

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» не виконало вимог законодавства щодо укладення з ним письмового договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води з усіма істотними умовами, не надало йому необхідну, доступну, достовірну і своєчасну інформацію про послуги, не направило до нього уповноважену особу для прийняття на абонентський облік квартирних приладів обліку, уклало правочин із третіми особами без його згоди задля ухилення від особистого виконання обов`язків виконавця послуг перед ним, як споживачем цих послуг.

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» не поновило з 01 травня 2018 року надання йому послуг з централізованого постачання гарячої води, яку припинило надавати Публічне акціонерне товариство «Київенерго» з 26 квітня 2018 року. Також не виконало вимог законодавства щодо укладення з ним письмового договору про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води з усіма істотними умовами, не надало йому необхідну, доступну, достовірну і своєчасну інформацію про послуги. Постачання гарячої води було відновлено лише 17 жовтня 2018 року.

Посилався також на те, що нарахування оплати за гарячу воду продовжується за тарифом в умовах наявності рушникосушильника, тоді як у нього він відсутній. Крім того, пільга зі знижкою 50% за централізоване опалення застосовувалася відповідачами не повністю, хоча споживання ним послуги не перевищує соціального нормативу. Також відповідачами нараховувалося плата за опалення місць загального користування, тоді як прилади опалення місць загального користування розморожені, демонтовані і потребуються капітального ремонту.

У зв`язку з наведеним, а також з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживачів» просив задовольнити позовні вимоги про припинення використання виконавцями послуг своїх цивільних прав з метою зловживання монопольним становищем на ринку, визнання прав споживача, примусове виконання виконавцями послуг своїх обов`язків в натурі та стягнення пені.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції виходив з того, що додані до матеріалів позовної заяви документи не засвідчені належним чином та не надано документу на підтвердження сплати судового збору, виходячи із загальної суми майнових та кожної немайнової вимоги, що є предметом позову. При цьому судом також зазначено, що посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим та безпідставним, оскільки порядок сплати, звільнення від сплати судового збору визначається Законом України «Про судовий збір», позивачем не доведено пред`явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», що є перешкодою для вирішення судом питання про відкриття провадження у справі.

Зазначена ухвала була отримана ОСОБА_1 28.02.2019 року та на її виконання, 11.03.2019 року ним подано заяву в якій зазначено, що всі докази, які були додані до позовної заяви, були підтверджені його підписом із зазначенням дати такого посвідчення, отже позовна заява в цій частині не має недоліків. Також посилався на те, що він звернувся до суду з даним позовом як споживач послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів».

Визнаючи неподаною та, повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що протягом наданого строку позивач недоліки у повному обсязі не усунув, а саме не надав документ, що підтверджує сплату судового збору.

Разом з тим, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не можле з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи спір виник між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», Комунальним підприємством виконавчого органу Київради Київтеплоенерго» з приводу надання позивачу послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.

Пунктами 13, 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі надання позивачу послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, які регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги та Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено пред`явлення позову про захист прав споживачів відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без руху з підстав несплати судового збору, дійшов також невірного висновку про те, що посилання позивача на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим та безпідставним, оскільки порядок сплати, звільнення від сплати судового збору визначається Законом України «Про судовий збір», виходячи з наступного.

Частина 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», який є спеціальним законом саме в цій сфері захисту прав споживачів, звільняє споживачів від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

У ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить позиції про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Отже, при прийнятті Закону України «Про судовий збір» законодавець передбачив можливість застосування Закону України «Про захист прав споживачів» при визначенні пільг певних категорій осіб щодо сплати судового збору.

Такий правовий висновок наведений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі №761/24881/16-ц.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що на правовідносини між позивачем та відповідачами не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» та на те, що порядок сплати, звільнення від сплати судового збору визначається лише Законом України «Про судовий збір».

Залишаючи позовну заяву без руху та, в подальшому, визнаючи її неподаною і повертаючи, суд не звернув уваги на зазначене вище та повернув заяву з підстав несплати судового збору, в той час як ОСОБА_1 є споживачем послуг та відповідно до положень ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» є звільненим від сплати судового збору за подання позову на захист своїх порушених прав.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Судові процедури повинні бути справедливими,тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Враховуючи наведене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є безпідставною та перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року про повернення позовної заяви - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 березня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», Комунального підприємства виконавчого органу Київради Київтеплоенерго» про припинення використання виконавцями послуг своїх цивільних прав з метою зловживання монопольним становищем на ринку, визнання прав споживача, примусове виконання виконавцями послуг своїх обов`язків в натурі та стягнення пені направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: