Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8002/17 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 29 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/8002/17 за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліціїна рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2018 року, ухвалене головуючим суддею Сингаївським О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Департамент патрульної поліції (далі Департамент, позивач) звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути із відповідача 196169 грн. 05 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Департамент зазначав, що 02 квітня 2016 року о 18 годині 40 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді інспектора рядового поліції та керуючи службовим транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті вулиць Ватутіна-Котовського у м. Житомирі, виїжджаючи з вулиці Котовського в напрямку вулиці Київської, рухаючись у правій смузі під час перестроювання в ліву смугу для руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, яким не надав переваги в русі, що потягло за собою зіткнення з автобусом марки «Shaolin», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в лівій смузі в попутному напрямку, після чого вказаний автобус допустив виїзд на зустрічну смугу для руху та зіткнувся із автомобілем маркеи «Volkswagen Golf», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався у зустрічному напрямку. У результаті ДТП зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 29.04.2017 відповідача було визнано винним в скоєній дорожньо-транспортній пригоді.

Розмір матеріального збитку, що заподіяний в результаті пошкодження транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Prius», відповідно до експертного дослідження про оцінку майна № Д11/5 від 23.06.2017 складає 196169,05 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції України 2414 грн. 32 коп. на відшкодування матеріальної. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. На думку позивача, судом першої інстанції невірно застосовано до спірних правовідносин положення трудового законодавства, оскільки відповідач, будучи рядовим поліції, заподіяв майнову шкоду під час виконання службових обов`язків. На ці правовідносини дія трудового законодавства не поширюється. Згідно зі ст.60 ЗУ «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 19 вказаного Закону у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Крім того, апелянт вказує, що при визначенні розміру відшкодування судом неправильно обраховано розмір середньомісячного заробітку відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 2 ч.1 ст.374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 2016 року о 18 годині 40 хв. ОСОБА_1 керуючи службовим транспортним засобом - автомобілем марки «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на перехресті вулиць Ватутіна-Котовського м. Житомира, виїжджаючи із вулиці Котовського в напрямку вулиці Київської, рухаючись в правій смузі під час перестроювання в ліву смугу руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, яким не надав переваги в русі, що потягло за собою зіткнення з автобусом марки «Shaolin», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Наказом від 5 квітня 2016 року №66 о/с "відповідача, який прибув з головного управління Національної поліції в Житомирській області, призначено інспектором з 22 березня 2016 року" (а.с.39).

22 березня 2016 року за Департаментом патрульної поліції був закріплений автомобіль марки «Toyota Prius», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.37).

Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 29.04.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП України, та застосовано до нього стягнення у вигляді штрафу (а.с.3,4).

За висновком експертного дослідження № Д11/5 від 23 червня 2017 року вартість матеріального збитку спричиненого пошкодженням автомобіля «Toyota Prius», становить 196169 грн. 05 коп. (а.с.5-31).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини, які виникли у зв`язку із заподіянням поліцейським майнової шкоди при виконанні ним службових обов`язків поширюються норми законодавства про працю.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» - у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

За загальним правилом, під час вирішення справ даної категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Проте, у Законі України «Про національну поліцію» відсутня норма щодо матеріальної відповідальності поліцейських та відшкодування ними матеріальної шкоди, тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що при вирішенні цього спору підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу, або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Статтею 134 КЗпП України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:

1)між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

2)майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;

3)шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;

4)шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;

5)шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;

6)відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;

7)шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;

8)службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;

9)керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження підстав щодо покладення на ОСОБА_1 повної матеріальної відповідальності, тому норми ст.134 КЗпП України не підлягають застосуванню.

Відповідно до ст.132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Отже, виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 має відповідати перед Департаментом патрульної поліції за заподіяну матеріальну шкоду в розмірі середнього місячного заробітку.

Разом з тим, визначаючи середній заробіток ОСОБА_1 , місцевий суд припустився помилки. Як зазначено у судовому рішенні, суд взяв в основу розрахунку середньомісячний заробіток за два місяці, що передували події, з якою пов`язується завдана шкода, тобто лютий-березень 2016 року. При цьому, у довідці про доходи, на яку послався суд наводячи розрахунок (а.с.64) вказані місяці не значаться, а тому такі розрахунки суду не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 зі змінами і доповненнями, при матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( 100-95-п ) Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. N 348 ( 348-95-п ), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців.

Як вбачається із матеріалів справи, рядовий поліції ОСОБА_1 був призначений на посаду інспектора Управління патрульної поліції у місті Житомирі з 22 березня 2016 року (а.с.39) і до моменту скоєння ДТП, в результаті якої був пошкоджений службовий автомобіль, а саме 02 квітня 2016 року, він пропрацював менше 2-х місяців.

Згідно довідки про доходи №1139, виданої Департаментом патрульної поліції 14 травня 2019 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період березня-квітня 2016 року /11 робочих днів/ склала 259,82 грн.; а середньомісячна - 7924,51 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача в порядку ст.132 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції про те, що питання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення адміністративного правопорушення вирішується за нормами ЦК України - ст.1166 ЦК України, не є прийнятними, оскільки підстави відшкодування шкоди, що передбачені вказаною нормою, застосовуються в разі наявності між сторонами спору в деліктних зобов`язаннях. Підстави, умови, порядок, межі і розмір матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну ними підприємству, установі, організації, встановлені главою IX КЗпП України.

Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити в порядку ч.4 ст.376 ЦПК України та збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди з 2414,32 грн. до 7924,51 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі пропорційно задоволених позовних вимог - 294,25 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 листопада 2018 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3 , р/р НОМЕР_5 ) 7924,51 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 294,25 грн. понесених судових витрат, а всього 8218,76 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 29 травня 2019 року