Ухвала

Іменем України

13 травня 2019 року

м. Київ

справа № 755/18965/17

провадження № 61-338ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сороки Валерія Івановича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», про визнання дій неправомірними та скасування постанови,

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Прокопович В. В.

В обґрунтування скарги зазначав, що державним виконавцем винесено дві постанови про опис і арешт майна від 21 вересня 2017 року, в одній з яких об`єктом опису і арешту стала земельна ділянка площею 0, 1751 га, яка розташрвана в с. Петровське, Бориспільського району Київської області, а в іншій об`єктом опису і арешту стала сусідня ділянка площею 0, 1755 га.

У постановах зазначається, що на території даних земельних ділянок знаходиться об`єкт незавершеного будівництва. Даний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок готовністю 90% не зареєстровано в установленому законом порядку.

Постановою державного виконавця Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області Прокопович В. В. від 12 жовтня 2017 року призначено суб`єкта оціночної діяльності для оцінки нерухомого майна, яке належить скаржнику на праві приватної власності.

Вважав, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не звернувся до суду для вирішення питання про звернення стягнення на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року, у задоволені скарги ОСОБА_1 відмовлено.

У грудні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вищевказані судові рішення.

Вищевказана касаційна скарга подана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 26 грудня 2018 року, тобто після закінчення строку на касаційне оскарження, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що отримав копію ухвали апеляційного суду 27 листопада 2018 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено із поважних причин, оскільки без своєчасного отримання тексту оскаржуваного судового рішення заявник позбавлений можливості як визначення необхідності подання касаційної скарги, так і її мотивування, він підлягає поновленню.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду цієї скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії органів державної виконавчої служби.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GУMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ухвалив:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Бориспільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сороки Валерія Івановича, заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», про визнання дій неправомірними та скасування постанови відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат