ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року

м.Суми

Справа №583/1040/18

Номер провадження 22-ц/816/3295/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2019 року в складі судді Плотникової Н.Б., ухвалене у м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

27 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування жилим будинком по АДРЕСА_1 , в якому просив у жилому будинку виділити йому в користування кімнати АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6 загальною площею 55,7 кв.м. Виділити ОСОБА_2 для проживання у будинку кімнати АДРЕСА_7, АДРЕСА_8, АДРЕСА_9, АДРЕСА_10 загальною площею 57,5 кв.м, коридор № 1 визначити спільним місцем користування. Свої вимоги мотивував тим, що з 14 січня 1998 року до 14 листопада 2017 він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та проживав з нею в спірному жилому будинку. Цей будинок був придбаний ним 19 травня 1997 року за особисті кошти, відповідач своїх коштів в придбання будинку не вкладала, проживала разом з ним з 02 липня 1997 року, а прописана в спірному жилому будинку з 21 листопада 2006 року. З серпня 2017 року він доглядає за своєю матір`ю, яка потребує постійного стороннього догляду та планує перевезти її у належний йому будинок по АДРЕСА_1 , щоб забезпечити їй належний догляд. Однак відповідач перешкоджає йому у вільному доступі до жилого будинку по АДРЕСА_1 , влаштовує скандали, коли він з`являється в будинку, викликає поліцію, чим перешкоджає йому користуватися особистим майном. Відповідач у добровільному порядку не бажає встановити порядок спільного проживання у будинку, тому він змушений звернутися з позовом до суду.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок користування жилим будинком АДРЕСА_1 наступним чином:

Виділено ОСОБА_1 в користування: жилу кімнату 1-4 площею 13,1 кв.м, жилу кімнату 1-5 площею 21,8 кв.м.

Виділено ОСОБА_2 в користування: жилу кімнату 1-6 площею 28,2 кв.м, жилу кімнату 1-7 площею 10,4 кв.м.

Залишено у спільному користуванні нежилі приміщення: тамбур І площею 4,9 кв.м, кухню 1-8 площею 7,0 кв.м, санвузол 1-9 площею 3,0 кв.м, веранду 1-1 площею 13,9 кв.м, вітальню 1-2 площею 10,8 кв.м, коридор 1-3 площею 5,0 кв.м.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильне тлумачення судом Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про те, що виділені частки жилого будинку є спільною власністю, оскільки власником будинку є лише він, та про те, що вітальня 1-2, площею 10,8 кв.м є підсобним приміщенням.

Зазначає, що суд, при встановленні порядку користування жилим будинком, порушив його права як власника будинку та право на належне проживання його матері. Вважає, що саме запропонований ним варіант користування житлом дає можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що оскільки ніякі угоди між нею та ОСОБА_1 щодо користування будинком не укладалися, вона має право нарівні з ним користуватися будинком і на доступ до усіх зручностей у ньому та приміщень, де ці зручності облаштовані. Зазначає, що у разі виділення йому у користування приміщення 1-2 вітальні (ідальні), вона вимушена буде ходити взимку до кухні та ванної кімнати через неопалювальний тамбур 1 площею 4,9 кв.м. За вказаних обставин Охтирський міськрайонний суд правомірно не визнав за можливе встановити порядок користування жилим будинком у спосіб, запропонований позивачем. Вважає, що порядок користування будинком визначений судом задовольняє інтереси обох сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 травня 1997 року на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Охтирської державної нотаріальної контори Ковальчук С.П. за реєстровим № 21297, ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на земельній ділянці площею 910 кв.м (а.с. 15). З 14 січня 1998 року до 14 листопада 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселилась до жилого будинку АДРЕСА_1 як член сім`ї власника будинку (дружина) та проживає в ньому з травня 1998 року, а з 21 листопада 2006 року зареєстрована у вказаному будинку. Іншого житла відповідач не має.

Із технічного паспорту від 19 грудня 2017 року вбачається, що жилий будинок по АДРЕСА_1 має загальну площу 118,1 кв.м, житлову площу 73,5 кв.м та складається з: І - тамбур площею 4,9 кв.м, 1-1 - веранда площею 13,9 кв.м, 1-2 - вітальня площею 10,8 кв.м, 1-3- коридор площею 5,0 кв.м, 1-4 - жила площею 13,1 кв.м, 1-5 - жила площею 21,8 кв.м, 1-6 - жила площею 28,2 кв.м, 1-7- жила площею 10,4 кв.м, 1-8 - кухня площею 7,0 кв.м, 1-9 - санвузол площею 3,0 кв.м (а.с. 16-19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 29 червня 2018 року та 23 листопада 2018 року звертався до Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області з приводу того, що ОСОБА_2 заважає користуватися спільним майном, створює перешкоди в потраплянні до будинку шляхом заміни замків (а.с. 51, 83).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між власником і користувачем відсутня домовленість щодо порядку користування жилим приміщенням, між ними виникають конфлікти, тому необхідно встановити порядок користування жилим будинком в судовому порядку.

Вважаючи неможливим встановити порядок користування жилим будинком у спосіб, запропонований позивачем, при якому у користуванні позивача залишаються кухня 1-8 площею 7,0 кв.м, санвузол 1-9 площею 3,0 кв.м та вітальня 1-2 площею 10,8 кв.м, що, на його думку, забезпечить відокремлене користування ним спірним жилим будинком, суд виходив з того, що це призведе до порушення права відповідача на користування займаним приміщенням, передбаченого ч. 4 ст. 156 ЖК України, крім того, предметом даного спору не є поділ спільної власності з метою припинення такого її режиму.

Колегія суддів вважає, що такий висновок узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 цього Кодексу (ч. 4 ст. 156 ЖК України).

Судом встановлено, що позивач є власником жилого будинку, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 як член сім`ї власника жилого будинку (дружина) з травня 1998 року проживає в будинку АДРЕСА_1 , з 21 листопада 2006 року зареєстрована в ньому. При її вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, тому вона має право на користування ним нарівні з власником будинку.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано залишив у спільному користуванні сторін нежилі приміщення: тамбур І площею 4,9 кв.м, кухню 1-8 площею 7,0 кв.м, санвузол 1-9 площею 3,0 кв.м, веранду 1-1 площею 13,9 кв.м, коридор 1 3 площею 5,0 кв.м та вітальню 1-2 площею 10,8 кв.м, які є місцями загального користування, оскільки такий порядок користування жилим будинком не порушує житлових прав сторін, які повинні мати доступ до всіх нежилих приміщень і водночас бути забезпеченими житловою площею.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд вважав вітальню 1-2 підсобним приміщенням, не відповідають вищезазначеним висновкам суду та є безпідставними.

Суд першої інстанції при вирішенні спору дійсно керувався постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», проте, всупереч доводам апеляційної скарги, не вважав спірний жилий будинок спільною власністю сторін.

Предметом позову є захист прав позивача, а не його матері, яка не проживає у спірному будинку і не має прав на нього, тому доводи позивача про порушення її прав, в тому числі, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», також є необгрунтованими.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук