ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5196/17 Номер провадження 22-ц/814/1434/19Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2019 року (час ухвалення рішення та дата виготовлення повного тексту рішення не зазначено) у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь підприємства заборгованість за опалення місць загального користування в сумі 2 678 грн. 60 коп. Вирішити питання судового збору.

Заявлені вимоги мотивовані несплатою відповідачами коштів за надані послуги з опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2019 року позов ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість яка утворилась за період з 01.10.2007 року по 01.05.2017 року розмірі 2 678 гривень 60 коп. та 1 600 гривень 00 коп. сплаченого судового збору за подання позову до суду.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається про помилковість висновків суду щодо переривання строків позовної давності та стягнення боргу за весь період поза межами строку давності.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не дотримався процедури досудового врегулювання спору.

Судом також не враховано, що опалення місць загального користування було відключено 27 лютого 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», навівши нормативно-правове обґрунтування обрахування вартості опалення місць загального користування у багатоквартирних будинках та виклавши хронологію подій, що передували відключенню системи опалення місць загального користування у будинку, де мешкають відповідачі, стверджує з посиланням на висновки судів касаційної інстанції про обґрунтованість висновків суду щодо переривання строку давності. Окрім того, звертається увага, що у розрахунок заборгованості не включені нарахування за березень і квітень 2017 року. Посилаючись на наведене, позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Полтавського апеляційного суду.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Послуги з опалення місць загального користування в житловому будинку АДРЕСА_2 надаються Полтавським ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».

17 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» укладено договір № 226 на опалення місць загального користування (а.с.9)

Відповідно до п.1.1. умов вказаного договору теплопостачальна організація взяла на себе зобов`язання по наданню послуг теплопостачання для опалення місць загального користування, а в свою чергу споживач взяв на себе зобов`язання своєчасно здійснювати оплату на умовах цього договору.

Пунктом 6.1 договору визначено строк дії договору з 17.07.2007 року по 17.07.2009 року.

У відповідності до п.6.2 договору, якщо за місяць до закінчення договору жодна із сторін не висловлювала наміру про розірвання або внесення змін до договору, він вважається щорічно продовженим.

25.12.2007 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» було зафіксовано та складено акт перевірки системи теплопостачання. Системи опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_3 підключені до двоконтурного котла на газовому паливі фірми «Immergas". (а.с.11), тобто квартира ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була від`єднана від загальнобудинкової системи централізованого опалення і гарячого водопостачання.

Нарахування за опалення місць загального користування ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» проводиться з липня 2007 року та при нарахуванні за опалення місць загального користування споживачам, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи теплопостачання, підприємство проводить у відповідності до вимог п.28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених поставою КМУ № 630 від 21.07.2005 року.

Пунктом 28 вказаних вище Правил визначено, що споживачі, які встановили у багатоквартирному будинку індивідуальні (автономні системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Згідно розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання споживачу ОСОБА_1 нараховано плату за опалення місць загального користування в сумі 2 678 грн. 60 коп. за період з 01.10.2007 року по квітень 2017 року; відповідачі з квітня 2012 року жодного платежу в рахунок оплати послуг з опалення місць загального користування не внесли.

Нарахування за надані послуги здійснювались у відповідності до встановлених тарифів: з 01.03.2007 рішенням Полтавської обласної ради від 28 лютого 2007 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 166,75 грн., за 1 Гкал теплової енергії;

з 01.08.2008 рішенням Полтавської обласної ради від 20 червня 2008 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 2085,61 грн., за 1 Гкал теплової енергії;

з 01.05.2009 рішенням Полтавської обласної ради від 27 березня 2009 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 263,70 грн., за 1 Гкал теплової енергії;

з 01.01.2011 рішенням Полтавської обласної ради від 01 лютого 2011 встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 290,08 грн., за 1 Гкал теплової енергії;

з 01.08.2014 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 394,07 за 1 Гкал теплової енергії;

з 01.05.2015 постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 663,32 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 01.07.2016 року постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1350,66 за 1 Гкал теплової енергії;

- з 31.12.2017 року постановою Національноїкомісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено тарифи на послуги теплопостачання в розмірі 1332,82 за 1 Гкал теплової енергії.

Задовольняючи позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилається підприємство в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

У відповідності до ст.162 Житлового Кодексу України плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно "Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення" затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, плата за надані послуги вноситься щомісяця за нормами і тарифами, встановленими обласною державною адміністрацією.

Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

З матеріалів справи убачається, що квартира відповідачів обладнана автономною системою опалення, проте дана обставина не звільняє останніх від оплати за опалення під`їзду, як місця загального користування в будинку, оскільки згідно з пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, водопостачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку, відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачів плати за надання послуг з опалення місць загального користування ґрунтується на законі.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому ОСОБА_1 заявлено про застосування строку позовної давності (а.с.60).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1,2,3 статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо помилковості висновку суду першої інстанції про переривання строку позовної давності, виходячи з таких міркувань.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, від 22 липня 2014 року).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-895цс15 зроблено висновок, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення позову поштою, а здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема статей 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо судом у прийнятті позовної заяви відмовлено або її повернуто, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подача позову з недодержанням правил підсудності.

Зважаючи на те, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення (ст.95 ЦПК України у редакції 2004 року), слід виходити з того, що відмова суду у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав, передбачених ст.100 ЦПК України у редакції 2004 року, не є юридичним фактом, що перериває перебіг строку давності у розумінні положень ст.264 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2016 року ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулось до Октябрського районного суду м.Полтави з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за послуги з теплопостачання, але ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2016 року відмовлено у прийнятті даної заяви (а.с.6)

Згідно розрахунку заборгованості за опалення місць загального користування остання оплата ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведена у квітні 2012 року у сумі 141 грн. 17 коп. (а.с.7 зворот).

Таким чином, стягненню підлягає заборгованість у межах строку позовної давності за період з 03.07.2014 року по 03.07.2017 року.

Однак, як вбачається з листа КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради №В216 від 27.02.2017 року, працівниками ЖЕО №2 27.02.2017 року виконані роботи по відключенню приладів опалення місць загального користування у третьому під`їзді житлового будинку по АДРЕСА_4 , (сусідська квартири відповідачів) (а.с.48), а тому плата за березень і квітень 2017 року не може бути стягнута.

Тобто, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за період з 03.07.2014 року по 27.03.2017 рік у розмірі 18,77 + 59,25 + 76,33 + 74,48 + 68,01 + 49,48 + 14,5 - 1,03 + 58,17 + 79,14 + 107,45 + 160,08 + 96,27 +86,27 + 8,92 + 119,37 + 205,5 + 275,2 + 307,32 + 248,01 = 2111 грн. 49 коп.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, а саме про недотримання позивачем процедури досудового врегулювання спору щодо відключення системи опалення місць загального користування не мають істотного значення для правильного вирішення спору і спростовуються наявними у справі доказами (а.с.7-8,43,88).

Таким чином рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2019 року підлягає скасуванню з постановленням нового про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості, яка утворилась за період з 03.07.2014 року по 27.03.2017 року розмірі 2 111 гривень 49 коп.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, з матеріалів справи вбачається, що ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", подаючи позовну заяву, до суду сплатило 222 + 689 + 689 = 1600 грн. судового збору (а.с.1-3).

Позовні вимоги ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" задоволено частково на 78,83%.

Таким чином, ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" має право на стягнення з іншої сторони (1600/100%) х 78,83% = 1 261,28 грн. судових витрат, тобто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно стягнути по 630 грн. 64 коп. з кожного.

При подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції відповідачами сплачено 2 400 грн. судового збору (а.с.207)

Апеляційна скарга задоволена на 21,17 %.

Таким чином, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 мають право на стягнення з іншої сторони (2400/100%) х 21,17% = 508,08 грн. судових витрат, тобто з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго"необхідно стягнути по 508,08 / 2 = 254,04 грн. судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 630 грн. 64 коп. з кожного, а з ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 254,04 грн. на користь кожного, то, враховуючи ч.10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 630 - 254,04 = по 375,96 грн. з кожного, а також звільнити ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" від обов`язку сплачувати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частину судового збору.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374,п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 11 березня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість, яка утворилась за період з 03.07.2014 року по 27.03.2017 року розмірі 2 111 гривень 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судові витрати, понесені останнім, у розмірі по 375,96 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 05.06.2019 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М. Триголов