РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/11481/17

Провадження № 22-ц/4815/325/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Глотова Миколи Сергійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року в складі судді Ковальова І.М., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 02 хвилини, відомості про складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного з відповідачкою кредитного договору № б/н від 13.07.2012р. остання отримала кредит в сумі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх зобов'язань за договором у неї виникла заборгованість станом на 04.07.2017р. в сумі 78 196,85 грн. та включає в себе: тіло кредиту в розмірі 36773,56 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 15330,81 грн., нарахована пеня в розмірі 21892,63 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3699,85 грн. - штраф (процентна складова). Окрім цієї суми, просив стягнути на свою користь понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13 липня 2012 року в розмірі 78 196,85 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту в розмірі 36773,56 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 15330,81 грн., нарахована пеня в розмірі 21892,63 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3699,85 грн. - штраф (процентна складова) та понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1600,00 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано передбаченим законом обов'язком позичальника повернути кредит та сплатити відсотки у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов'язок відповідачкою як позичальником дотриманий не був.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 - адвокат Глотов М.С. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що місцевим судом при ухваленні рішення було допущено порушення конституційної гарантії щодо заборони подвійного притягнення до юридичної відповідальності за одне і те ж правопорушення та пояснює, що стягнення пені та штрафів у вигляді фіксованої частини та процентної складової є неправомірним, оскільки вони обидва є видами неустойки. Стверджує, що навіть у разі задоволення позову суд міг стягнути з ОСОБА_2, крім боргу і відсотків, лише штраф, а не пеню, яка значно перевищує не лише сам штраф (фіксовану його частину та процентну складову), але й розмір процентів (відсотків) по кредиту. Додає, що при цьому до стягнення підлягав би штраф як процентна складова, адже стягнення штрафу як фіксованої сум порушує ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України. Стверджує, що місцевий суд при ухваленні рішення безпідставно не застосував ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що проявилося в нечіткості умов договору стосовно збільшення кредитного ліміту. Вважає нечіткими умови договору, виходячи з того, що на Умовах та Правилах надання банківських послуг, долучених до справи, відсутній відбиток підпису ОСОБА_2, який би свідчив про ознайомлення саме з такими умовами, зокрема з п. 2.1.1.2.3. щодо можливості збільшення ліміту самим банком без окремої на це згоди з боку клієнта. Крім того, в Анкеті-заяві не зазначено з Умовами та Правилами надання банківських послуг в якій саме редакції ознайомилася відповідачка. Зазначає, що в порушення ч. 4 ст. 263 ЦК України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, місцевим судом не було взято до уваги ряду висновків ВС, чим порушуються норми процесуального права. Вважає, що судом допущено порушення ч. 8 і ч, 9 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України суд першої

інстанції безпідставно долучив до справи та взяв до уваги виписку з рахунку ОСОБА_2,

надану банком суду під час засідання 07.11.2018 р., адже, доказів поважності причин, чому

аж через рік після початку засідань по справі такі докази (виписки) надав банк, а не раніше,

подано не було і суд це питання не дослідив. Доводить, що належними та допустимими доказами не були доведені обставини, які мають ключове значення для справи, а саме: 1) ОСОБА_2 була ознайомлена з текстом Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, яку надав позивач до суду, і знала про право ПАТ КБ «Приватбанк» без її згоди збільшити кредитний ліміт; 2) ОСОБА_2 була повністю ознайомлена з усіма умовами кредитування. З наведених міркувань, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 13 липня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), і що вона згодна з умовами договору, які їй зрозумілі, про що підтвердила своїм підписом у заяві.

Умови про надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Умови та правила надання банківських послуг, які долучені до позовної заяви затверджені Наказом Банку СП-2010-256 від 06 березня 2010 року.

ОСОБА_2 шляхом підписання анкети-заяви позичальника приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Спірні відносити між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором, та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом, Банк визначив її розмір станом на 04.07.2017 року в сумі 78 196,85 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту в розмірі 36773,56 грн., нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 15330,81 грн., нарахована пеня в розмірі 21892,63 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3699,85 грн. - штраф (процентна складова). Зазначена заборгованість підтверджується розрахунком, долученим до позовної заяви (а.с. 5-7, 8-10), і який відповідачкою не спростований.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повертати позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка як позичальник не була ознайомлена належним чином з умовами договору, що в свою чергу порушує її права як споживача фінансових послуг, апеляційним судом відхиляються, оскільки суперечать наявним у справі документальним доказам.

Так, з копії анкети-заяви від 13 липня 2012 року вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто. Крім цього, відповідач ОСОБА_2 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що «Я згідна з тим, що ця заява разом із пам'яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась і згоден з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді».

Наявний у справі розрахунок заборгованості підтверджує, що ОСОБА_2 виконувала умови договору, частково погашаючи заборгованість перед Банком, що у свою чергу свідчить про визнання нею договору та згоду з його умовами. Договір нею не оскаржувався ні в цілому, ні в певній частині, є дійсним, а відтак підлягає до виконання.

Покликання апеляційної скарги на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням принципу заборони подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення в частині стягнення на користь Банку штрафів та пені, то вони апеляційним судом до уваги не беруться з наступних міркувань.

Згідно із ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.2.1.1.5.5. укладеного між сторонами договору відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті.

Відповідно до п.2.1.1.12.2.1. договору у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.

Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. договору при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.

Відповідно до п.2.1.1.7.6. договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до п.п.2.1.1.4.2., 2.1.1.4.6. договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в рані невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором.

Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що відповідачу по справі встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Таким чином, укладеним між сторонами договором кредиту сторони передбачили та погодили сплату штрафних санкцій, а тому вони підлягають стягненню з відповідачки на користь Банку .

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Глотова Миколи Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Бондаренко Н. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя-доповідач Ковальчук Н. М.