П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року місто Київ

справа № 755/166/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/1679/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Макарівського районного суду Київської області у складі судді Тандир О.В. від 18 вересня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ТОВ "Магістраль-Транс" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 1 вересня 2014 року по 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 працював в ТОВ "Магістраль-Транс" на посаді водія 1-го класу . 1 вересня 2014 року з відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого він несе повну матеріальну відповідальність, зокрема, за незабезпечення збереженості ввірених йому автотранспортних засобів.

За час перебування ОСОБА_1 на посаді водія 1-го класу, ним було завдано матеріальні збитки позивачу, а саме: 3 березня 2017 року відповідачем було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2 , чим завдано збитки в розмірі 7 423 грн.; під час рейсу на автомобілі Рено Преміум, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з напівпричепом Шміц, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , у період з 24 липня 2017 року по 8 серпня 2017 року сполученням Україна-Німеччина, відповідач допустив наїзд на бордюр та пошкодив колесо, чим спричинив збитки в розмірі 8 350 грн.; 9 серпня 2017 року при передачі автомобіля Рено Преміум, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , з напівпричепом Шміц, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , іншому водію, було виявлено пошкодження заднього борту, вартість ремонту склала 2 304 грн.

Посилаючись на викладене, ТОВ "Магістраль-Транс" просило суд, на підставі статей 134, 135-1 КЗпП України, стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 18 077 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року позов ТОВ "Магістраль-Транс" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Магістраль-Транс" матеріальну шкоду в розмірі 18 077 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1 600 грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скаржник зазначає, що позивачем не надано доказів його вини у пошкодженні транспортних засобів; посада на якій він працював не передбачала можливості укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Магістраль-Транс" зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Факт пошкодження ввірених ОСОБА_1 транспортних засобів підтверджується доповідними записками інших водіїв, актами фіксації відмови відповідача від надання письмових пояснень, наказами про притягнення до матеріальної відповідальності, видатковими накладними, а оскільки між сторонами був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, матеріальна шкода має бути стягнута саме з відповідача.

Учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статі 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 14-к від 1 вересня 2014 року прийнято на посаду водія 1-го класу ТОВ "Магістраль-Транс" для виконання міжміських та міжнародних перевезень вантажів з відрядно-преміальною оплатою праці.

В цей же день між ТОВ "Магістраль-Транс" та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого працівник, що займає посаду водія та який безпосередньо пов`язаний з отриманням грошових коштів, зберіганням та користуванням товарно-матеріальними цінностями, а також із збереженням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність: за невнесення до каси підприємства виручки підзвітних коштів (повністю або частково), передбачених договором, за незабезпечення збереженості автотранспортних засобів, грошових коштів, а також матеріальних цінностей, переданих йому підприємством або іншими установами, з якими підприємство має прямі стосунки.

Згідно доповідної записки водія ОСОБА_3 від 6 березня 2017 року, при отриманні автомобіля, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , від ОСОБА_1 , встановлено пошкодження вказаного транспортного засобу, а саме: переднього бамперу, радіатора інтеркулера. З усних пояснень ОСОБА_1 стало відомо, що при паркуванні автомобіля він не дотримався безпечної відстані і допустив зіткнення з тягачом-евакуатором Мерседес-Бенц, що призвело до пошкодження автомобіля НОМЕР_2 .

Від надання письмових пояснень щодо вказаного факту відповідач відмовився, про що складено акт фіксації відмови від 6 березня 2017 року.

Згідно видаткової накладної від 6 березня 2017 року № 161 вартість запчастин становить 9 174 грн. 37 коп. (без ПДВ), при цьому окрім частин бампера вказана підніжка кабіни (ліва) вартістю 1 459 грн. 17 коп.

Відповідно до наказу № 38/1 від 18 жовтня 2017 року про притягнення до матеріальної відповідальності ОСОБА_1 , притягнуто до матеріальної відповідальності за фактом заподіяння шкоди у розмірі 7 423 грн.

Згідно доповідної записки водія ОСОБА_4 від 9 серпня 2017 року, ОСОБА_1 , виконуючи рейс на автомобілі марки Рено Преміум, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з напівпричепом Шміц, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , сполученням Україна-Німеччина з 24 липня 2017 року по 8 серпня 2017 року допустив наїзд на бордюр, що призвело до пошкодження нового колеса 315 /70 /R22.5 марки Sava. Також при передачі вказаного транспортного засобу від ОСОБА_1 було виявлено пошкодження заднього борту.

Від надання письмових пояснень щодо вказаного факту відповідач відмовився, про що складено акт фіксації відмови від 9 серпня 2017 року.

Вартість нової гуми вказаного розміру склала 8 350 грн., а вартість ремонту вказаних пошкоджень заднього борту склали 2 304 грн., що підтверджується рахунками № 3141 від 29 серпня 2017 року та № 608 від 18 жовтня 2017 року.

Наказом № 38/1 від 18 жовтня 2017 року ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності за фактом заподіяння шкоди у розмірі 8 350 грн. та 2304 грн.

Згідно акту про відмову від підпису документа від 2 листопада 2017 року відповідач відмовився від ознайомлення з наказами про притягнення його до матеріальної відповідальності.

Наказом генерального директора ТОВ "Магістраль-Транс" ОСОБА_5 № 37/к від 10 листопада 2017 року ОСОБА_1 звільнено від 10 листопада 2017 року з посади водія 1-го класу відділу перевезень ТОВ "Магістраль-Транс" за власним бажанням, згідно статі 38 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ТОВ "Магістраль-Транс", суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність і установивши, що матеріальна шкода була заподіяна з вини відповідача, він несе повну матеріальну відповідальність у розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою ІХ КЗпП України. Зазначена норма матеріального права визначає як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників, так і розмір такої матеріальної відповідальності.

Так, відповідно до частини 1 статі 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Тобто підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладені матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина 2 статі 130 КЗпП України).

Таким чином, обов`язковими умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: пряма дійсна шкода; протиправна поведінка працівника; вина в діях чи бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Як роз`яснено у пунктах 3, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" (з наступними змінами) суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про

розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Розглядаючи справу по суті, суд має вирішити питання про подання сторонами або про витребування доказів про винне порушення працівником обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила, час її виявлення, пояснень працівника, актів і доповідних записок службових осіб, матеріалів службових перевірок, вироку суду чи постанови органу розслідування, наказу за результатами перевірки даного випадку, висновків компетентних органів або експертизи про допущені порушення і причини шкоди, документів про коло трудових обов`язків працівника; інших доказів, які мають значення для визначення виду матеріальної відповідальності і розміру сум, що підлягають стягненню, договору про повну індивідуальну чи колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, довіреності чи іншого разового документа на одержання працівником під звіт матеріальних цінностей, даних про заподіяння працівником шкоди у нетверезому стані, розрахунків розподілу шкоди між членами бригади, довідок про тарифну ставку працівника при бригадній матеріальній відповідальності або його заробіток за два календарні місяці, які передували заявленню вимог про відшкодування шкоди, в інших випадках, про склад його сім`ї, наявність у працівника цінного майна (будинку, автомобіля тощо), підсобного господарства, інших доходів; дані про умови праці і зберігання матеріальних цінностей, доповідні записки працівника з цих питань.

При цьому статтею 138 КЗпП України встановлено, що обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.

Відповідно до вимог статі 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді водія 1-го класу ТОВ "Магістраль-Транс" і з яким в подальшому було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до пункту 1 зазначеного договору відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність, зокрема, за незабезпечення збереженості автотранспортних засобів.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ТОВ "Магістраль-Транс" не подано жодних допустимих доказів в обґрунтування того, якими неправомірними діями (бездіяльністю) відповідача було спричинено шкоду, за яких обставин відбулись пошкодження, в чому полягає його вина, чи передавалися будь-які транспортні засоби відповідачу під звіт взагалі, який причинно-наслідковий зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідача і шкодою, яка настала.

Доповідні записки інших водіїв ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) суд апеляційної інстанції не вважає належними доказами вини ОСОБА_1 в отриманих пошкодженнях транспортних засобів, крім того факт пошкодження транспортного засобу з державним реєстраційним номером НОМЕР_2 взагалі не можна вважати встановленим, оскільки він не відображений індивідуальними родовими ознаками (марка автомобіля, модель, рік випуску).

Наявні в матеріалах справи накази про притягнення до повної матеріальної відповідальності ОСОБА_1 не є безумовними доказами встановлення вини відповідача.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, чим допустив неповне з`ясування обставин справи, не з`ясував наявність підстав та умов матеріальної відповідальності відповідача, обмежившись лише наявністю укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність, поясненнями водіїв та рахунками фактури.

Крім того, у відповідності до пункту 1 статі 134 КЗпП України обов`язковою умовою за якої працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації є наявність укладеного між ними договору про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Як роз`яснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" (з наступними змінами) розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статі 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (стаття 135-1 КЗпП України).

Разом з тим, посада водія, яку займав відповідач, не внесена до Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питань, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок № 447/24 від 28 грудня 1977 року, а отже договір про повну матеріальну відповідальність юридичної сили не має і не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статі 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "Магістраль-Транс".

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ТОВ "Магістраль-Транс" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 400 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 18 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 400 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 7 червня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова