Ухвала

05 червня 2019 року

м. Київ

справа № 233/6179/18

провадження № 61-10728ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Вода Донбасу» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Вода Донбасу» (далі - ВУ ВКГ КП «Вода Донбасу») про захист прав споживачів, просив визнати діяння ВУ ВКГ КП «Вода Донбасу» про нарахування заборгованості за водопостачання - в сумі 328,68 грн протизаконними, зобов`язання анулювати заборгованість за водопостачання як необґрунтовану і проведення перерахунку оплати з урахуванням показань лічильника холодної води і квитанцій розрахункової книжки, визнання за ним переплати за центральне водопостачання в сумі 1329,56 грн станом на 16 листопада 2018 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

Разом з касаційною скаргою подані клопотання про звільнення від сплати судового збору та передачу справи на розгляд Верховного Суду в складі Об`єднаної палати (Касаційного цивільного суду).

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору відповідно тому суд не вправі вирішувати питання про звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України, частини першої статті 404 ЦПК України за власною ініціативою або за клопотанням учасника процесу суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2019 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року залишено без змін.

28 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, просить скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2019 року, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Розглядувана справа є малозначною за вказаним критерієм, оскільки в ній ціна позову становить 11 658,24 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», з 01 січня 2019 року цього показника в 1921,00 грн складає 192 100 грн (100 х 1921).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що розглядувана справа має значний суспільний інтерес.

Цей аргумент Суд відкидає з таких підстав.

Зміст позовних вимог полягає у неправильному нарахуванні постачальною організацією плати за спожиту холодну воду, що призвело, за твердженнням позивача, до переплати за цю комунальну послугу на суму 1329,56 грн та утворення заборгованості в розмірі 328,68 грн, що є суто приватним інтересом скаржника і не стосується широкого кола осіб, тобто не становить суспільний інтерес. Крім того, за своєю значимістю, враховуючи зазначені суми, ця справа, навіть для пенсіонера, яким є позивач, не може мати виняткове значення в розумінні підпункту «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Оскільки в касаційній скарзі не наведено обставин, які відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України давали б підстави для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, ухвалених у зазначеній малозначній справі і таких обставин Верховним Судом не встановлено, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Вода Донбасу» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук