П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року місто Київ

справа № 755/166/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/5416/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Арапіної Н.Є. від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення майнової та моральної шкоди, неустойки та трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Європейського суду з прав людини від 20 липня 2017 року стягнуто з держави України на його користь компенсацію в розмірі 9 800 євро.

25 жовтня 2017 року грошова компенсація в розмірі 9 800 євро (конвертована сума складає 305 770 грн. 87 коп.) була перерахована по безготівковому зарахуванню до територіального відокремленого без балансового відділення № 1002 26/026 філії - Головного управління по місту Києву та Київській області публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (далі - АТ "Ощадбанк").

На неодноразові звернення до відділення, банк не надавав інформацію про зарахування вказаних коштів.

Посилаючись на те, що банком були несвоєчасно зараховані кошти на рахунок позивача, інформація про рух коштів не надавалась, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 9 126 грн. 66 коп., упущену вигоду в розмірі 15 222 грн., неустойку в розмірі 85 615 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що підписуючи заяву про приєднання до договору банківського обслуговування фізичних осіб, він не був ознайомлений з його умовами, а тому не знав про необхідність звернення до

контакт-центру АТ "Ощадбанк" для отримання інформації щодо руху коштів по його рахунку, з огляду на що, вважає висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ "Ощадбанк" зазначає, що позивач не звертався у передбачений договором спосіб для отримання інформації щодо зарахування коштів на його рахунок, а тому суд дійшов правильного висновку про відому у задоволенні позову.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник АТ "Ощадбанк" - Сироватська О.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звертався до Європейського суду з прав людини із позовом до України. Об`єднавши аналогічні за змістом заяви у справу "Білозор та інші проти України" № 9207/09, колегією суддів Європейського суду з прав людини 20 липня 2017 року постановлено остаточне рішення та, зокрема, присуджено державі-відповідачу протягом трьох місяців сплатити заявникам суми, зазначені у таблиці в додатку (Хачику І.П. - 9 800 євро); ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача, за курсом на день здійснення платежу; із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на вищезазначені суми нараховуватиметься простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашовою А.М. від 17 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2017 року (ВП № 54881275).

Згідно листа відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 35657-0-33-17/20.1/22 від 26 грудня 2017 року компенсація в розмірі 305 770 грн. 87 коп. (еквівалент 9 800 євро) була перерахована на банківський рахунок ОСОБА_1 . 24 жовтня 2017 року, також 27 листопада 2017 року перераховано пеню за несвоєчасне виконання рішення суду.

22 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з письмовою претензію щодо видачі йому перерахованої суми компенсації, а також сплатити неустойку та штрафні санкції за неправомірне утримання грошових коштів.

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому у Територіально відокремленому без балансовому відділенні № 100226/026 філії - Головного управління по місту Києву та Київської області АТ "Ощадбанк", грошові кошти в розмірі 305 770 грн. 87 коп. були зараховані 25 жовтня 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів несвоєчасного зарахування грошових коштів на його рахунок та неповідомлення банком про їх зарахування.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну

дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статі 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

При цьому частиною 1 статі 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені рішенням суду або у спеціальному законі.

Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина 1 стаття 1050 ЦК України). За змістом частини 2 статі 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається з матеріалів справи, 24 червня 2016 року між ОСОБА_1 та бакном укладено договір № 146807026 на вклад "Пенсійний" на ім`я фізичної особи, відповідно до якого банк прийняв на депозитний рахунок № НОМЕР_1 кошти у розмірі 25 000 доларів США строком на 18 місяців.

15 березня 2017 року позивач підписав заяву про приєднання № 1056858/240616 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Пунктом 3.1. заяви про приєднання № 1056858/240616 передбачено, що підписуючи таку заяву ОСОБА_1 беззастережно приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці банку та уклав з банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. заяви про приєднання № 1056858/240616, ця заява про приєднання є невід`ємною частиною договору. Підписанням цієї заяви про приєднання клієнт підтверджує, що між ним та банком досягнута згода щодо всіх істотних умов договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, та достовірність даних, в тому числі персональних, вказаних в цій заяві про приєднання.

Згідно пункту 4.2. правил користування платіжними картками, емітованими АТ "Ощадбанк", що є невід`ємною частиною договору, клієнт має можливість зателефонувати до контакт-центру АТ "Ощадбанк" і отримати інформацію або виконати операції за Рахунком.

Відповідно до пунктів 9.4., 9.5 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб поточні (позачергові) виписки відображають рух коштів за рахунком за довільний період, обраний клієнтом, та надаються банком на вимогу клієнта в один з таких способів: вручення клієнту за зверненням в установі банку; в системі веб-банкінг "Ощад 24/7"; шляхом надіслання на електронну поштову скриньку клієнта. Виписки в паперовій формі з інформацією про операції за картковим рахунком у звітному місяці надаються банком на вимогу клієнта одним з наступних способів: безпосередньо клієнту під підпис за поданням документу, який посвідчує особу клієнта; уповноваженому представнику клієнта згідно з нотаріально засвідченою довіреністю; шляхом направлення клієнту по пошті, шляхом надіслання на електронну поштову скриньку клієнта.

Аналізуючи наведені умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб можна зробити висновок, що сторонами чітко передбачені способи отримання інформації щодо стану банківського рахунку, при цьому ОСОБА_1 жодним з них не скористався.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що позивач звертався до банку для отримання інформації щодо стану його рахунку, окрім пред`явленої претензії від 22 листопада 2017 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушень з боку відповідача щодо зарахування грошових коштів на рахунок позивача та надання інформації щодо нього і як наслідок, правомірно встановив відсутність підстав для стягнення неустойки, штрафів, упущеної вигоди та моральної шкоди.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги є безпідставними та фактично

є тотожними доводам позовної заяви ОСОБА_1 , яким суд першої інстанції надав належну оцінку, вона є достатньо аргументованою, а тому апеляційний суд не вбачає підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

У прийнятті даної постанови суд апеляційної інстанції керується й принципом resjudicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 3 грудня 2003 року у справі "Рябих проти Росії", від 9 листопада 2004 року у справі "Науменко проти України", від 18 листопада 2004 року у справі "Праведная проти Росії", від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України", від 3 квітня 2008 року у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від resjudicateможливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.

Враховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги

висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова