ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 640/3639/19

Провадження № 22-ц/818/3628/19

09 жовтня 2019 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2019 року у складі судді Зуб Г.А. по справі № 640/3639/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позову зазначає, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Transporter д.н. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті вул. Л. Сердюка в м. Харкові та Кільцевого шляху, перед початком руху допустив самовільний відкат свого автомобіля та здійснив наїзд на стоячий позаду автомобіль HONDA CR-V д.н. НОМЕР_2 , під її керуванням, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку КТЗ №205/09-18 від 17 вересня 2018 року розмір матеріального збитку складає 60299,52 грн.

Під час аварії разом з нею у транспортному засобі, знаходилися її діти: Лев (1 рік 10 місяців) та ОСОБА_3 ( 6 років). Її сім`я зазнала такий моральний стрес, який можна буде виправити лише після спливу часу, роботи з психологами та отримання позитивних емоцій, на які необхідні грошові кошти. Моральну шкоду оцінює в 10 000 гривень.

Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 60299, 52 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову. Його цивільно-правова відповідальність була застрахована, але на разі його страхова компанія позбавлена ліцензії, тому в даному разі зобов`язання по відшкодування збитків за цим позовом лежить саме на МТСБУ, тому позивачу необхідно звернутись до останнього з вимогою про відшкодування завданої шкоди.

Представник третьої особи ТзДВ «СТ «ДОМІНАНТА» в судове засідання не з`явився.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 60 299 гривень 52 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, витрати по оплаті судового збору в розмірі 2689 гривень 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не пред`являються вимоги до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», а тому враховуючи, що відповідач не надав доказів своєчасного повідомлення третьої особи про виниклу ДТП та надане до суду повідомлення також було з порушенням триденного терміну, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі 60299 грн. 52 коп. в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає задоволенню. У зв`язку з ДТП позивачу були спричинені моральні страждання, стресова ситуація внаслідок ДТП, що суттєво погіршує якість її життя, а тому відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень є достатнім та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

04 вересня 2018 року в межах 3 робочих днів для отримання страхового відшкодування на підставі дійсного полісу № АМ/2150997 ним направлено повідомлення про ДТП до страхової компанії. Також, з метою додаткового підтвердження належного звернення до страховика із повідомленням про ДТП ним повторно направлено відповідне повідомлення.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на нього суперечить вимогам цивільного законодавства.

Крім того, позивачкою не надано доказів в обґрунтування моральної шкоди.

З нього безпідставно стягнуто судовий збір в розмірі 2 689,40 грн., адже за подання позовної заяви судовий збір має становити 768,40 грн., а тому з нього безпідставно стягнуто 1921 грн.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 31 серпня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем VOLKSWAGEN Transporter д.н. НОМЕР_1 , здійснив зупинку на перехресті вул. Л. Сердюка в м. Харкові та Кільцевого шляху, перед початком руху допустив самовільний відкат автомобіля та здійснив наїзд на стоячий позаду автомобіль HONDA CR-V д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобілю 60299,52 грн.

Відповідальність власника транспортного засобу VOLKSWAGEN Transporter д.н. НОМЕР_1 застрахована в ТзДВ «СТ «ДОМІНАНТА». Згідно полісу «АМ/2150997 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт за завдану майну шкоду складає 100 000 грн., франшиза 500 грн.; термін дії з 17 жовтня 2017 року по 16 жовтня 2018 року.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_2 , є належної особою, яка має відповідати за шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП.

Погодитись з таким висновком суду не можна.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч.ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 тис. на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження№ 14-176цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи відповідача, який заперечував проти відшкодування завданої шкоди, оскільки відповідний обов`язок покладений на страховика у межах суми страхового відшкодування.

Згідно умов полісу № АМ /2150997 передбачено виплату страхової суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю/здоров`ю 200 тисяч гривень; за шкоду заподіяну майну 100 тисяч гривень .

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 не заперечувала, що з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування до ТзДВ «СТ «ДОМІНАНТА» вона не зверталась. Про страховий випадок повідомлено її страхову компанію ПрАТ «СК «УНІКА». Зазначає, що наразі членство ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» в МТСБУ припинено та МТСБУ не здійснює виплати за зобов`язаннями даного Страховика.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» перебуває у стані припинення, запис про припинення внесено не було.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказів звернення до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування та відмови у виплаті страхового відшкодування ані ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта», ані МТСБУ ОСОБА_4 надано не було.

Судом першої інстанції ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» залучено до участі у справі у якості третьої особи, а не відповідача.

Оскільки вирішення питання про заміну неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача вирішується на стадії розгляду справи судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред`явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи, не пов`язаних із встановленням належності відповідача.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 категорично заперечувала проти стягнення коштів з страхової компанії та наполягала на своєму праві щодо стягнення коштів саме з ОСОБА_2 .

За таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню з тих підстав, що до участі у справі не залучено в належному процесуальному статусі ТзДВ «СТ «ДОМІНАНТА», що не позбавляє позивача можливості звернення до суду з відповідним позовом до належного відповідача.

Рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволення позову у частині стягнення матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Статтею 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як зазначає позивачка, внаслідок ДТП їй спричинено моральну шкоду. Під час аварії разом з нею у транспортному засобові перебували її діти: ОСОБА_5 (1 рік 10 місяців) і ОСОБА_3 ( 6 років), які пережили значні моральні переживання. Вони всі перебували у стресі, вона повинна надавати пояснення в органах поліції, суді, що змінило її нормальний життєвий ритм.

За таких обставин розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості та обставинам по справі.

Підстав для скасування рішення суду в цій частині не вбачається.

Судові витрати підлягають перерозподілу згідно ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 24 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 5000 грн. - залишити без змін.

В іншій частині рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким ОСОБА_1 в задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди- відмовити.

Зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 2689 грн. до 1152 грн. 60 коп.( одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2019 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко