Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7245/16-ц Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 295/7245/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» , правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість по кредитному договору, яка станом на 02.03.2016 р. становить 408 256,73 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом 148 999,81 доларів США; заборгованості за відсотками 164 785,37 доларів США; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 32 632,30 доларів США; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків 61 839,25 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.04.2008 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 280/44-266, за яким останньому видано кредит у розмірі 150 000 доларів США зі сплатою 14,00 процентів річних.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 280/44-266.

Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, станом на 02.03.2016 утворилась заборгованість у сумі 408 256,73 доларів США, яку позивач просив суд стягнути з відповідачів.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в рахунок заборгованості по кредитному договору № 280/44-266 від 29.04.2008 р. 11 397 110 грн. 80 коп. в тому числі: суму заборгованості за кредитом 4 196 849 грн. 19 коп.; суму заборгованості за відсотками 4 641 478 грн. 04 коп.; суму пені за несвоєчасне повернення кредиту 2 558 783 грн. 59 коп. У решті вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, який на момент звернення до суду із даним позовом був пропущений банком, що є підставою для відмови у його задоволенні.

В частині вимог до поручителя рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 29 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 150 000 доларів США на умовах, визначених договором, кінцевим терміном погашення не пізніше 28 квітня 2023 року.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого на даний час є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.

Позичальник та поручитель взяті на себе зобов'язання належним чином не виконували, передбачені умовами договору платежі не вносили, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 02.03.2016 р. становить 408 256,73 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом 148 999,81 доларів США; заборгованості за відсотками 164 785,37 доларів США; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення кредиту 32 632,30 доларів США; заборгованості по пені за несвоєчасне повернення відсотків 61 839,25 доларів США.

Задовольняючи позов в частині вимог до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позичальнику було відомо про виконавчий напис нотаріуса, вчинений 10.05.2011, він його не оскаржував в судовому порядку, а відповідно весь час погоджувався із розміром зобов'язання по кредитному договору, визначеному у виконавчому написі. Крім того наявність боргу не заперечувалась ОСОБА_1 у судовому засіданні 26.10.2017. Таким чином суд вважав, що позовна давність переривалася шляхом визнання ОСОБА_1 свого зобов'язання, а відповідно позивач не пропустив строк позовної давності.

Проте погодитись з таким рішенням суду не можна, виходячи з такого.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Матеріалами справи підтверджено, що останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 19 серпня 2009 року, а черговий платіж він повинен був здійснити 10 вересня 2009 року.

Відтак, станом на 11 вересня 2009 року позивачу вже було відомо про порушення відповідачами виконання умов кредитного договору.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такої зміни.

Отже, враховуючи умови договору (п. 4.4), строк виконання основного зобов'язання було змінено на 10 грудня 2009 року (10.09.2009 +90днів).

Поміж тим, 10 травня 2011 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору, визначену станом на 04.03.2011 р. та яка становить 228 261,83 доларів США.

Отже, у зв'язку із вчиненням нотаріусом виконавчого напису 10.05.2011 року, перебіг строку позовної давності почав відраховуватися саме з цієї дати.

Доказів, що перебіг строку позовної давності переривався матеріали справи не містять.

Посилання суду першої інстанції на те, що відповідач визнавав борг у судовому засіданні 26.10.2017 не мають правового значення, оскільки переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

При вирішення спору апеляційний суд відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 лютого 2019 року (справа №323/1228/16-ц).

Враховуючи, що виконавчий напис про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 було вчинено 10 травня 2011 року, а з позовом до суду ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось лише 19 травня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності, апеляційний суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії).

З наведених мотивів, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню в порядку ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою апеляційного суду від 19.02.2019 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору в розмірі 248 798,86грн. до ухвалення судового рішення у справі.

На момент ухвалення судового рішення апеляційним судом ОСОБА_1 судовий збір не сплачено.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена, а тому відповідно до положень ч.1 , п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов'язані зі сплатою судового збору покладаються на позивача, які необхідно внести в дохід держави в сумі 248 798,86грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 січня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 248 798,86грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.03.2019 року.

Головуючий Судді