КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3683/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Юзькової О.Л., постановлену в м. Київ 28 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, ухваленого у справі за її позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заяву мотивувала тим, що 24 жовтня 2018 року її касаційну скаргу по даній справі залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін. 18 листопада 2018 року позивачу з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо про наявність рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного суду від 04 липня 2018 року по іншій цивільній справі та про істотні для даної справи обставини. Зокрема, даним судовим рішенням апеляційного суду було встановлено, що на момент вивільнення та звільнення 15 серпня 2015 року з посади іншого працівника директора технічного Концерну РРТ ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 40 КЗпП України була вакантна посада директора Луганської філії Концерну і її слід було включити до переліку посад, запропонованих позивачу. Дану посаду відповідач їй також не запропонував.

На підставі вищевикладеного просила переглянути рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, скасувати його та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Заявник ОСОБА_1, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що вона не була стороною у справі № 754/5315/16-ц, встановлені рішенням по якій обставини, а саме наявність вакантної посади у відповідача, вона вважає нововиявленими, рішення не отримувала, а тому не могла знати про існування даного рішення. Лише 18 листопада 2018 року, цікавлячись своєю справою, випадково дізналася про його наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

21 лютого 2019 року засобами поштового зв'язку відповідач Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення направив відзив на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 25 лютого 2019 року, в якому відповідач погодився із висновком суду першої інстанції, вказуючи, що заявник зазначила про обізнаність із нововиявленими обставинами із 18 листопада 2018 року, однак не надала жодних доказів на підтвердження цього. Вказував, що заявником пропущено місячний строк для подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та не заявлено клопотання про поновлення даного строку. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що всі документи, а саме рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року та постанова Верховного суду від 04 липня 2018 року, на які посилається заявник у якості обґрунтування, були у публічному доступі з дня їх оприлюднення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, тобто станом на січень 2018 року та липень 2018 року, заявником в своїй заяві не ставиться питання щодо поновлення процесуального строку на звернення до суду із вищевказаною заявою.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 83 - 88 т. 3).

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року, ухваленого у справі за її позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи Первинна профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Професійна спілка Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 24 жовтня 2018 року її касаційну скаргу по даній справі залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2017 року залишено без змін. 18 листопада 2018 року позивачу з Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо про наявність рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного суду від 04 липня 2018 року по іншій цивільній справі та про істотні для даної справи обставини, а саме даним судовим рішенням було встановлено, що на момент вивільнення та звільнення 15 серпня 2015 року з посади іншого працівника директора технічного Концерну РРТ ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 40 КЗпП України була вакантна посада директора Луганської філії Концерну і її слід було включити до переліку посад, запропонованих позивачу. Дану посаду відповідач їй також не запропонував.

До заяви ОСОБА_1 додано роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень копію рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 грудня 2017 року у справі № 754/5315/16-ц за позовом іншої особи до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а. с. 102 - 110 т. 3), а також копію постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року справі № 759/1366/16-ц (а. с. 111 - 117 т. 3).

Встановлені даними судовими рішеннями обставини заявник вважала нововиявленими.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної п. 1 частини 2 ст. 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У частині 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов'язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимоги щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (Рішення Європейського суду з прав людини від

28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), п. 61). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, згідно з яким жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі; повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи (Рішення Європейського суду з прав людини від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), пункт 52).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підставі. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часи мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов'язок заявника полягає у тому, щоб проявити особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржій проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03 від 01 квітня 2008 року).

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Оцінюючи висновки суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що із копій судових рішень, доданих заявником ОСОБА_1 до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, вбачається, що вони були оприлюднені в електронній формі в Єдиному державному реєстрі судових рішень в січні та липні 2018 року.

Відповідно до ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що всі процесуальні документи, на які посилається заявник, були у публічному доступі з дня оприлюднення, а отже ОСОБА_1 не була позбавлена можливості вчасно ознайомитися з ними, однак даною можливістю не скористалася, пропустивши строк на звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Також суд першої інстанції врахував, що із заявою про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із вищевказаною заявою ОСОБА_1 не звернулася, і на підставі ст. 126 ЦПК України обґрунтовано залишив дану заяву без розгляду.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 не була стороною у справі № 754/5315/16-ц, не отримувала копії рішень у даній справі і про її існування дізналася випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень, апеляційний суд враховує, що у випадку проявлення належної сумлінності у захисті своїх інтересів заявник мала можливість вчасно ознайомитися із наявними в реєстрі рішеннями, в тому числі через функцію пошуку, однак не скористалася нею, свідомо ухиляючись від отримання інформації по аналогічній справі.

Із цих підстав, враховуючи необхідність дотримання принципу правової визначеності, апеляційний суд відхиляє наведені доводи апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються змісту заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по суті, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої діє представник ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.