КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року м. Київ

Справа № 372/3729/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7255/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Потабенко Л.В. 27 квітня 2016 року в м. Обухів, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Національний банк України, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав, а позичальник отримала 55000 доларів США та зобов'язувалася належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 19 червня 2027 року, а також сплачувати за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого відповідачка поручилася перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобов'язань, що виникли на підставі кредитного договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором від 20 червня 2008 року.

У зв'язку з тим, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, про що неодноразово ПАТ «Дельта Банк» його повідомляло, у тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про необхідність виконання зобов'язань згідно з умовами кредитного договору, станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 714848,69 грн, з яких тіло кредиту - 663173,99 грн, відсотки - 51674,71 грн.

На підставі викладеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 714 848,69 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки термін дії поруки не встановлений, а позивач не пред'явив до поручителя вимог про виконання зобов`язання за кредитом протягом шести місяців з часу виникнення у нього права на таку вимогу, дія поруки відповідно до положень ч. 4 ст.559 ЦК України припинилася.

Не погодилось із вищезазначеним судовим рішенням ПАТ «Дельта Банк», представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Представник позивача вказував на те, що судом першої інстанції незаконно відмовлено у задоволенні позову з підстав припинення договору поруки у відповідності до положень ч.4 ст. 559 ЦК України. Зазначає, що обчислення перебігу строку для припинення поруки з моменту виникнення прострочення у здійсненні платежів є помилковим, так як в договорі поруки встановлено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань з повернення кредиту, який має бути повернутим до 19 серпня 2027 року. За таких умов вважав, що й строк поруки встановлений до вказаної дати.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав усім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 серпня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції вказав на те, що апеляційний суд, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції та розглядаючи справу в апеляційному порядку, не перевірив наявність кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя з урахуванням строку, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням; не звернув увагу на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому їх неявка, згідно з ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Перевіряючи обставини справи апеляційним судом встановлено, що 20 серпня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2626/0608/71-010, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 55000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язувалася прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит не пізніше 19 червня 2027 року, а також сплатити плату за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 20 червня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 2626/0608/71 -010-Р-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язується перед банком відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком ОСОБА_2 09 вересня 2009 року відповідач ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 84.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_2 виникла заборгованість у розмірі 714848,69 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 663173,99 грн, заборгованості за відсотками в сумі 51674,71 грн.

27 серпня 2015 року на адресу відповідача ПАТ «Дельта Банк» направив досудову вимогу. Цим листом боржника повідомлено про те, що станом на 28 липня 2015 року в неї наявна заборгованість в сумі 32401,40 доларів США, та попереджено, що у випадку незадоволення претензії банк буде змушений захищати свої справа шляхом звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Саме така правова позиція висловолена Верховним Судом України у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6- 3087цс16 та в інших.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 13 червня 2018 року по справі №408/8040/12 з таким висновком Верховного Суду України погодилася та не знайшла підстав для відступлення від нього.

З огляду на положення другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові дійшла висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Відповідно до п.1.1. договору, боржник ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 19 червня 2027 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів (а.с. 16-24).

Згідно із п. 3.1., 3.3. договору кредиту позичальник зобов`язується здійснювати погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок щомісяця, через касу Банку згідно Додатку №1. Проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків щомісяця в період з «01» по «10» число включно, за попередній календарний місяць; проценти, нараховані за останній календарний місяцьфактичного користування кредитом, сплачуються позичальником одночасноз погашенням кредиту.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Так, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, оскільки умовами кредитного договору передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч.4ст.559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з цим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Судом встановлено, що відповідно до графіка погашення визначено розміри платежів які підлягали до сплати за період з 20 червня 2008 року по 19 червня 2027 року (а.с.22-24).

З розрахунку заборгованості вбачається, що з січня 2015 року боржник не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, та останній платіж на погашення кредиту нею був здійснений 31 грудня 2014 року (а.с. 106). У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання, Банк в серпні 2015 року направив боржнику претензію, якою боржника повідомлено про те, що станом на 28 липня 2015 року в неї наявна заборгованість в сумі 32401,40 доларів США, та попереджено, що у випадку незадоволення претензії банк буде змушений захищати свої справа шляхом звернення до суду.

Вирішуючи питання про застосування наслідків пропуску 6-ти місячного строку до відповідача, як до поручителя, колегія суддів виходить з наступного.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті.

Таким чином, позивач, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, має право на отримання суми неповерненого кредиту в розмірі 663173, 99 грн за рахунок поручителя.

Що ж стосується інших платежів, то слід враховувати, що з позовом Банк звернувся 01 вересня 2015 року, тобто за межами шестимісячного строку з моменту виникнення заборгованості , проте до закінчення строку виконання як всього зобов`язання так і інших окремих його зобов`язань, а тому не можна стверджувати про припинення поруки в повному обсязі. До платежів, строк сплати яких настав за межами шестимісячного строку, який передував зверненню до суду, застосовуються приписи ч.4 ст. 559 ЦК України.

В іншій же частині вимог, тобто в частині платежів нарахованих в межах шестимісячного строку, який передував зверненню до суду та платежів, строк яких не настав на момент звернення до суду - порука не є припиненою.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для стягнення з поручителя заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 28 липня 2015 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 38265,28 грн.

Колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що кредитні зобов`язання були виражені в іноземній валюті - долар США, проте позовні вимоги були заявлені про стягнення заборгованості в гривнях із застосуванням курсу НБУ (100USD - 2206.2278UAH). А отже з урахуванням визначених позивачем меж заявлених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості виражена в гривнях.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи неповноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, та невірне застосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню до даних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 4019,40 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3654,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Національний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 663173,99 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 38265, 28 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3654, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 4019, 40 грн.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36,Б, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М.Андрієнко

Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 29 травня 2019 року.