Справа № 447/913/18 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2799/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Куцика І.Б.;

позивача ОСОБА_1 і його представника

-адвоката Тенети А.В.,

відповідачки ОСОБА_2 і її представника

-адвоката Ратича Т.М.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , про визнання права власності на 1/6 частину житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за законом після смерті його матері.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача, ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, ОСОБА_6 . Після смерті батьків відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з 1/6 частини житлового будинку, прибудованих споруд та земельної ділянки для ОЖБ за адресою АДРЕСА_1 . Позивач та відповідачка не зверталися до нотаріуса із заявими про прийняття спадщини, оскільки не було виготовлено правовстановлюючих документів. Ухвалою Народного суду Миколаївського району Дрогобицької області від 15.02.1954 року визнано факт володіння на праві спільної власності будинком по АДРЕСА_2 за ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Вищевказані особи не виготовили правовстановлюючих документів, а єдиним документом на нерухоме майно є згадана Ухвала народного суду Миколаївського району від 15.02.1954 року, однак нотаріус відмовив ОСОБА_1 в оформленні свідоцтва про його право на спадщину (а.с. 2).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 47-48).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, покликаючись на його незаконність та необгрунтованість.

Вважає, що суд неправомірно прийняв до уваги покази свідків зі сторони відповідачки, однак не дав належної оцінки показам свідків з його сторони (а.с. 51-54).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки, її представника та третьої особи ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваного рішення, відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував не показами свідків (як стверджується в доводах апеляційної скарги), а тим, що відповідно до статті 549 ЦК Української РСР, що діяв на час смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (які померли, відповідно, 22.03.2001 року та 18.12.2002 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Однак, судом було встановлено, щопозивач ОСОБА_1 на момент відкриття спадщини не проживав та не був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном та не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини у встановлений законом термін заяву про прийняття спадщини.

Відтак, доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що суд ніби-то обґрунтував оскаржуване рішення показами свідків зі сторони відповідачки, є надуманими і до уваги прийматися не можуть.

До суду позивач звернувся 17 квітня 2018 року - через більш, як 15 років після відкриття спадщини після смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що в доводах апеляційної скарги апелянт «обґрунтовує необізнаністю та відсутністю потреби», що аж ніяк не можна визнати поважними причинами.

За вище наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що Акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складені у лютому та вересні 2018 року (а.с. 36-38), аж ніяк не можуть бути визнані належним та допустимим доказом того, що позивач після смерті матері у грудні 2002 року вступив в управління або володіння спадковим майном, а відтак і в цій частині доводи апеляційної скарги до уваги прийматися не можуть.

А інших доказів вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті матері у грудні 2002 року, які можна було б визнати належними та допустимими, позивачем до суду подано не було.

Крім цього, як встановлено судом, відповідачка по справі, ОСОБА_2 (сестра позивача), спадщини після смерті ОСОБА_6 також не приймала: доказів про це позивач до суду не подав і матеріали справи таких не містять. Відтак, звернення з позовом до неї (лише), як до особи, яка спадщину не приймала, також слід визнати неналежним способом захисту зі сторони позивача.

Враховуючи вище наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2018 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 03 червня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.