Провадження № 2/638/3166/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м.Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Рибальченко Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Мхітарян Л.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ КБ «Приватбанк», позивач, банк) звернулося до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 34563,94 грн. за кредитним договором № б/н від 22.12.2015 року, яка складається з наступного: 15592,89 грн. - заборгованість за кредитом; 5200,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 12474,20 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1296,64 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.12.2015 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 15592,87 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач умови договору не виконує, тому станом на 18.10.2017 р. утворилася заборгованість за кредитом в розмірі 34563,94 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 18 травня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.12.2015 року в розмірі 28589,55 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 квітня 2019 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено до розгляду.

В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_1 . у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. До суду подав клопотання про передачу справи за підсудністю, оскільки з 14.11.2018 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально належить до Холодногірського району м.Харкова. У відзиві, наданому до суду проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі через їх недоведеність, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, які саме «Умови та правила» діяли на момент укладення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, позивач не має права на стягнення комісії оскільки така умова в кредитному договорі є нікчемною. Також позивач не мав права нараховувати відсотки, оскільки в 2016 році використав право на стягнення заборгованості, чим змінив строк кредитного договору в цілому. Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив застосувати строки позовної давності до вимог за пенею, комісією та штрафом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що 22 грудня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 24 червня 2011 року, а також приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт.

Відповідно до пункту 1.1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2010 року, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 403,45 грн., комісію на 60,35 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 832,84 грн. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди становить 16 692,89 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 31.12.2018 року. Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 15592,89 грн. на строк 36 місяців з 22 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 15 592,89 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 565,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил.

Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12 2018 року.

Пунктом 2.3. Генеральної угоди передбачено, що для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку згідно пункту 2.1. Генеральної угоди.

Взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою № б/н від 22 грудня 2015 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредитні ресурси.

ОСОБА_1 зобов`язання за угодою № б/н від 22 грудня 2015 року належним чином не виконав.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 станом на 18 жовтня 2017 року має заборгованість перед банком в розмірі 34563,94 року та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 15592,89 грн, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами - 5 200,21 грн, нарахованої комісії 12474,20 грн, а також 1296 грн. штрафу, яку ним на теперішній час не сплачено.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 18.10.2017 року склалась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15592,89 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15592,89 грн.

При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_4 . про відсутність доказів правомірності позовних вимог позивача через те, що копії документів наданих позивачем в обгрунтування позову не відповідають порядку засвідчення копій документів, визначеному пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 року «ДСТУ 4163-2003», оскільки надані до позовної заяви копії документів містять печатку банку, підпис представника банку та штамп «з оригіналом згідно».

Щодо вимог Відповідача про стягнення суми процентів за користування кредитом в розмірі 5 200 грн. суд зазначає наступне.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 10 906,71 грн. на строк 36 місяців з 22 грудня 2015 року по 31 грудня 2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 15 592,89 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в заяві, Умовах та Правилах строки.

Між тим, з відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у 5 200,21 грн з розрахунку 18 % річних.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про невизначеність у Генеральній угоді суми нараховних відповідачу відсотків за користування кредитом, зазначених у розрахунку заборгованості, наданому до суду та відсутність домовленості між сторонами Генеральної угоди б/н від 22 грудня 2015 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 18 % річних.

З матеріалів справи вбачається, що 15.07.2016 року Третейським судом при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» за адресою м. Кам`янське, пр. Свободи, 4 було розглянуто цивільну справу № 2660/2016 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором № б/н від 22.12.2015 року в сумі 20 686, 37 грн. та 328 грн. судового збору, а всього 21 014, 37 коп.

Таким чином, звернувшись до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» позивач скористався своїм правом на захист та пред`явив вимогу про стягнення з відповідача суми боргу, тому його право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після дати звернення з вимогою до відповідача з позовом до Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача суми процентів за користування кредитом у розмірі 5 200 грн.

Щодо стягнення з відповідача сум нарахованої комісії та пені у розмірі 12474,20 грн, а також 1296 грн. штрафу суд зазначає наступне.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойку поділяють на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до п.2.8 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 22.12.2015 року при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якого вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочки.

Проте, позивачем не надано жодного підтвердження, які саме Умови були розміщені на сайті банку на час укладення договору приєднання, зокрема до яких саме Умов приєднався та зобов`язався виконувати відповідач, підписавши Генеральну угоду, а також що саме ці Умови, були чинні та діяли на час підписання сторонами Генеральної угоди від 22.12.2015 року і що саме до цих Умов приєднався Відповідач, прийняв їх і зобов`язався виконувати, а також що саме ці Умови разом із заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку становили договір банківського обслуговування, підписаний сторонами.

Таким чином, у зазначеній вище угоді відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Генеральній угоді домовленості сторін про порядок нарахування комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми нарахованої комісії та пені у розмірі 12474,20 грн, а також 1296 грн. штрафу через необгрунтованість таких позовних вимог.

Враховуючи наведене та вимоги ч.4 ст.267 ЦК України, суд зазначає про відсутність підстав для застосування строків позовної давності до вимог про стягнення нарахованої комісії та пені у розмірі 12474,20 грн, а також 1296 грн. штрафу, про яке просить представник відповідача.

При цьому суд відхиляє клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України справа, прийнята судом до свого провадження з додержання правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншому суду.

Як убачається з матеріалів справи, на момент надходження позову до суду станом на 14.12.2017 року відповідач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З 14.11.2018 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально належить до Холодногірського району м.Харкова.

Таким чином, відповідач в процесі розгляду справи змінив зареєстроване місце проживання, тому в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України підстав підстави для зміни підсудності відсутні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 15592,89 грн.

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, рахунок НОМЕР_2 , МФО 305299, код 14360570) заборгованість за кредитним договором у розмірі 15592 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн. 89 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 721 (сімсот двадцять одна) грн. 81 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб-порталі судової влади України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 15.10.2019 року.

Суддя