ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

27 травня 2019 року

м. Харків

справа № 643/6351/16-ц

провадження № 22-ц/818/2183/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Піддубного Р.М. (суддя - доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Сугачової О.О., -

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 14 грудня 2015 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Атего», державний номерний знак НОМЕР_1 на вул. Полтавський шлях у м. Харкові, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Ніссан Кашкай», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6 , який належить на праві власності позивачу, після чого автомобіль «Ніссан Кашкай» зіткнувся з автомобілем «Тойота Королла», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_4

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Ніссан Кашкай» отримав механічні ушкодження, вартість матеріального збитку згідно зі звітом спеціаліста оцінювача від 25 грудня 2015 року становить 102 760 грн. 84 коп.

Посилаючись на те, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 січня 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, страховою компанією «АХА страхування», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля автомобілем «Мерседес Бенц Атего», державний номерний знак НОМЕР_1 , виплачено страхове відшкодування у розмірі 50000 грн, проте власник вказаного автомобіля ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовляються сплатити різницю у добровільному порядку, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідачів на відшкодування завданої пошкодженням належного їй майна матеріальної шкоди 52 760 грн 84 коп., моральної шкоди - 10 000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначив, що вина відповідача ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та завданні матеріальної шкоди доведена поясненнями водіїв ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , висновком судової автотехнічної експертизи від 05 грудня 2017 року, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судовим розглядом встановлено, що 14 грудня 2015 року близько 16 год. 45 хв. на вул. Полтавський шлях у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення автомобіля «Мерседес Бенц Атего» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Ниссан Кашкай» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, після чого останній зіткнувся з автомобілем «Тойота Королла» державний номерний знак НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_4

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 січня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 29.03.2016 року вищевказану постанову скасовано, провадження у справі закрито на підставі п.7 ст. 247 КУпАП.

Страховою компанією «АХА Страхування», в якій на час дорожньо-транспортної пригоди на підставі поліса № АІ 8226181 від 24 квітня 2015 року була застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Мерседес Бенц Атего» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено невідповідності дій відповідача ОСОБА_2 вимогам Правил дорожнього руху України, відсутності вини останнього у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, завданні позивачу пошкодженням майна матеріальної та моральної шкоди, відповідно відсутності передбачених законом підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді обов`язку по її відшкодуванню.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до частини 1 якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК).

Згідно з ч.ч 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За положеннями ст. 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, зокрема, письмових пояснень водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_6 , який належить позивачу, наданих під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди, 14 грудня 2015 року він зупинився на вул. Полтавський шлях у м. Харкові перед автомобілем «Тойота», після чого відчув удар у задню частину автомобіля, після чого по інерції він зіткнувся з автомобілем «Тойота», що стояв попереду.

Аналогічні пояснення ОСОБА_6 надав в якості свідка під час допиту у суді першої інстанції.

Крім того, у своїх письмових поясненнях водій автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 , пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_7 , а також пасажир автомобіля «Ніссан» ОСОБА_8 підтвердили, що на час дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі не рухались, оскільки зупинились на перехресті.

Згідно з висновками судової автотехнічної експертизи ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса № 16339 від 05 грудня 2017 року згідно з поясненнями водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 та водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_6 в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В даному випадку технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 визначалась виконанням ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 не відповідали вимогам н. 13.1 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТІІ. Технічна можливість уникнення ДТП не визначалася діями водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_6 та водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 , а цілком залежала від дій водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 з виконання ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_6 та водія автомобіля «Тойота» ОСОБА_4 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП, не вбачається. За поясненнями водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.5 Правил дорожнього руху України та не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «Мерседес» ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Запобігання даної пригоди (технічна можливість уникнення ДТП) не визначалася діями водія автомобіля Тойота ОСОБА_4 , в діях якого невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, не вбачається. Водій автомобіля «Ніссан» ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України, технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Ніссан» ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. Дії водія автомобіля "Ніссан" ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України і знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки пояснення відповідача ОСОБА_2 щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди суперечать поясненням інших її учасників, а також поясненням пасажирів автомобілів «Ніссан» та «Тойота», свідка ОСОБА_6 , колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач не довів на підставі належних та допустимих доказів, що позивачу завдано шкоди не з його вини, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з висновком спеціаліста оцінювача ОСОБА_10 . № 83/03/16 від 25 грудня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ніссан» державний номерний знак НОМЕР_2 становить 102 760,84 грн.

Жодних доказів на спростування вказаного розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано й матеріали справи не містять.

Оскільки страховою компанією «АХА Страхування», в якій на час дорожньо-транспортної пригоди на підставі поліса № АІ 8226181 від 24 квітня 2015 року була застрахована цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «Мерседес Бенц Атего» державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснено виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 50 000 грн., з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 52 760,84 грн.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 доводів щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не містить, а тому, оскаржуване судове рішення в цій частині не переглядались.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1570 грн, а також 3095 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням судової автотехнічної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, прийняти в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 52 760 (п`ятдесят дві тисячі сімсот шістдесят) грн. 84 коп., а також 3095 грн судових витрат, пов`язаних з проведенням автотехнічної експертизи та 1570 грн судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В.Котелевець

О.Ю. Тичкова