Справа № 417/7117/19
Провадження № 22-ц/810/117/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів Назарової М.В., Стахової Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст.369 ЦПК України)

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на ухвалу Марківського районного суду Луганської області (суддя Дідоренко А.Е.)

від 10 січня 2019 року

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_2

справа про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», позивач) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 (далі- відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 16.09.2011 року відповідач з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н від 16.09.2011 року, згідно якого отримала кредит у розмірі 9500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Внаслідок порушення позичальником зобовязань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 09.12.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 16 839 грн 77 коп., яку позивач просив стягнути із боржника.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 10 січня 2019 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з 01 січня 2019 року представництво у суді першої інстанції відповідно до статті 131-2 Конституції здійснюється виключно адвокатами. Позов підписано представником АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю ОСОБА_4, але не додані докази на підтвердження повноважень ОСОБА_4, як адвоката. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 385 ЦПК України позовна заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач ОСОБА_1 товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справа є малозначною, оскільки ціна позову складає 16839,77 грн, що згідно ч.6 ст. 19 ЦПК України не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в силу вимог статті 60 ЦПК України представництво інтересів банку може здійснювати представник за довіреністю без статусу адвоката.

Розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У січні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором через свого представника ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 10 січня 2019 позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви суд першої інстанції виходив з того, що з 01 січня 2019 року представництво у суді першої інстанції відповідно до статті 131-2 Конституції здійснюється виключно адвокатами. Позов підписано представником АТ КБ «Приватбанк» за довіреністю ОСОБА_4, але не додані докази на підтвердження повноважень ОСОБА_4, як адвоката.

Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо ОСОБА_5 проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах. Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).

У частині четвертій статті 131-2 Конституції України зазначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Згідно з ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

За приписами частини другої статті 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Отже, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Повноваження таких осіб відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

За правилами пункту першого частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову становить 16 839 грн 77 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому представництво банку у суді першої інстанції ОСОБА_4 на підставі довіреності не суперечить вимогам цивільного процесуального закону.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву банку, посилаючись на те, що із січня 2019 року представництво особи (юридичної або фізичної) в суді першої інстанції в усіх справах здійснює виключно адвокат.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв'язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 січня 2019 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу кредитної спілки Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 10 січня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 березня 2019 року.

Головуючий

Судді :