Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2122/18
Провадження № 2/480/293/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( з а о ч н е )

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Терентьєва Г.В.

при секретарі Куртась К.В.,

розглянувши 12 березня 2019 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та зняття з реєстрації та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

07.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні та зняття з реєстрації останнього та визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З ним в квартирі прописаний відповідач ОСОБА_2 Як зазначає позивач відповідач з лютого 2013 року не проживає в квартирі. Родинних зв'язків з ним не має. Витрати по сплаті комунальних платежів та на утримання будинку відповідач не несе, відомостей про себе не надавав та не разу не з'являвся. Посилаючись на ці обставини позивач вважає, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

В судове засідання позивач не з'явився. При цьому подав заяву про підтримання позову, в якій клопотав про розгляд справи за його відсутності та проти заочного винесення рішення не заперечує.

Відповідачка в судове засідання не зявилася без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлена завчасно і належним чином. Відзив на позов не подала. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1, даний факт підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. (а.с. 5)

Відповідно акту №4 про фактичне місце проживання (не проживання) від 22.10.2018 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з лютого 2013 року і по теперішній час фактично не проживає з адресою: Миколаївська область Миколаївський район Сливине, АДРЕСА_2. (в.с. 6)

Крім того довідкою Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області та відповіді на запит суду, відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області підтверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с. 7,13)

Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого.

Ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому ст. 13 ч. 1 ЦК України визначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідач фактично не проживає в спірному жилому приміщенні з власної волі.

Відповідно ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З досліджених судом доказів не встановлено, що позивач позбавляв відповідача під час отримання права на проживання в спірному житлі реалізувати таке право.

З аналізу наведених доказів також слідує, що відповідач фактично не проживає в спірному жилому приміщенні з власної волі.

В судовому засіданні також не виявлено визначених ст. 71 ч. 3 ЖК України підстав, згідно яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців.

Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в жилому приміщенні більш ніж шість місяців, то на підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України і ст. 405 ЦК України його слід визнати таким, що втратив право користування належним позивачу жилим приміщенням.

Щодо вимог позивача про усунення перешкод у здійснені відповідачем права користування та розпорядження нерухомим майном, яке належить позивачу на праві приватної власності, суд дійшов такого.

Ст. 391 ЦК України, вказує, що власнику майна надане право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Однак позивач не надає підтверджень тому що йому як власнику створюють перешкоди в користуванні своїм майном та відмовляються звільнити його квартиру і взагалі жодних фактичних тому даних як це вимагає ст. 76 ЦПК, не надає.

Згідно ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації;

судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

На підставі вище викладеного суд вважає, ОСОБА_2 зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 19, 89, 258,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити частково.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України, тобтобезпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_4

12.03.2019