КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 372/702/18

провадження № 22-ц/824/7468/2019

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Слюсар Т. А., Семенюк Т.А.

при секретарі Дуці В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року у складі судді Зінченко О.М.,

встановив:

15.03.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:

встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0724 з кадастровим номером НОМЕР_1 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0707 з кадастровим номером НОМЕР_2 ;

покласти на відповідача всі судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до моменту своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 на праві власності належав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0724 га, кадастровий номер НОМЕР_1 ; земельна ділянка площею 0,0707 га, кадастровий номер НОМЕР_2 .

На момент смерті ОСОБА_2 разом з нею проживали її сини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а тому у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Після смерті батька ОСОБА_4 вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5

Спадщину після його смерті прийняв його син ОСОБА_2 шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Листом Української міської державної нотаріальної контори №8/01-16 від 10 січня 2018 року їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_4 не проживав разом з нею (був зареєстрований за іншою адресою) та пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на те, що нотаріус відмовив їй в оформленні спадщини, просила встановити факт постійного проживання її батька ОСОБА_4 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

Зазначила, що її батько ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У період з 1997 року по кінець 2012 року її батько постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , здійснював догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка в 2011 році пережила інсульт та не могла самостійно пересуватися. Після її смерті батько отримав лікарське свідоцтво про смерть, довідку про причину її смерті, направлення судово-медичному експерту трупа, довідку для отримання допомоги на поховання.

Факт постійного проживання її батька з спадкодавцем можуть підтвердити свідки, а також письмові докази: сервісна книга на котел водогрійний газовий від 21 жовтня 2008.

З огляду на те, що її право на спадкування заперечується відповідачем, за наявності відмови нотаріуса у видачі їй свідоцтва про прийняття спадщини, просила позов задовольнити.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності: на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований: будинок АДРЕСА_1 ; на Ѕ частину земельних ділянок площею 0,0724 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0707 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 182 грн 78 коп. та витрати на правову допомогу, надану під час розгляду справи в суді першої інстанції, в розмірі 13 500 грн.

Посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення на підставі неналежних доказів, безпідставно не врахував докази відповідача та необґрунтовано надав перевагу показав свідків, які були залучені позивачем.

Зазначив, що позивач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту постійного спільного проживання ОСОБА_4 зі своєю матір`ю на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції не звернув уваги на докази, які підтверджують факт проживання ОСОБА_4 у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; на режим роботи ОСОБА_4 , при якому останній досить рідко бував в смт. Козин, та те, що між братами існував конфлікт, суперечки і вони не могли проживати разом в одному будинку.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_4 мав власний будинок та господарство. Той факт, що останній час від часу провідував свою матір в період, коли був вихідний на роботі, не є підтвердженням того, що він постійно проживав з нею на момент її смерті.

Крім того, як стверджують свідки, після смерті матері ОСОБА_4 не вчиняв жодних дій відносно спадкового майна ОСОБА_2 та не мав намірів користування таким майном.

Також зазначив, що в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спадкового майна, що належало ОСОБА_2 . Видача свідоцтва про право на спадщину віднесено до повноважень нотаріуса. З огляду на відсутність доказів порушення прав позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину на спірне майно, позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку є передчасними.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначила, що судом першої інстанції достовірно встановлено ту обставину, що ОСОБА_4 постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом було повно та об`єктивно оцінено надані письмові докази та покази свідків, допитані в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник - адвокат Український А. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: будинок АДРЕСА_1 , та визнаючи за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на Ѕ частину вказаного будинку з господарськими будівлями та спорудами, також на Ѕ частину земельних ділянок площею 0,0724 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та площею 0,0707 га з кадастровим номером НОМЕР_2 , що належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин першої та другої статті 1269 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилась спадщина на жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0724 з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована на території Козинської селищної ради, та земельну ділянку площею 0,0707 з кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташована в ур . Домаха, смт . Козин Обухівського району Київської області .

ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За свого життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з заявами про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звертались, спадщину не оформлювали.

Відповідно до довідки виконкому Козинської селищної ради Обухівського району Київської області вих. 935 від 25.09.2017 р., ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 і дійсно станом ІНФОРМАЦІЯ_1 за даною адресою був зареєстрований ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ) (а.с. 182 зв. т.1).

Відповідно до довідки виконкому Козинської селищної ради Обухівського району Київської області вих. 508 від 29.06.2016 р., батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дня смерті проживав та був зареєстрований разом з нею в АДРЕСА_2 ( попередня адреса: АДРЕСА_2 ) (а.с.88 т.1).

05.07.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Української міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька - ОСОБА_4 , який проживав і був зареєстрований на момент смерті за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 86 т.1).

28.04.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до Української міської державної нотаріальної контори з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, ОСОБА_4 , який проживав та був зареєстрований на момент смерті за адресою: АДРЕСА_2 .

Зазначила, що спадщина складається з : жилого будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки розміром 0,1139 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельної ділянки розміром 0,0820 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; земельної ділянки розміром 2,7399 га, що розташована та території Фастівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.121 т.1).

При цьому позивачем станом на червень 2017 року не ставилося питання про те, що до складу спадщини відноситься також майно, що належало матері спадкодавця та було фактично прийнято останнім у встановленому законом порядку.

28 квітня 2017 року державним нотаріусом Української міської державної нотаріальної контори Стороженко О. І. видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , на вищевказане нерухоме майно (а. с. 124, 126, 128, 130 т.1).

Судом встановлено, що 15 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Обухівської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який постійно проживав та був зареєстрований до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.178 т.1).

05 січня 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса Обухівського району з заявою, в якій просила не видавати відповідачу ОСОБА_5 свідоцтва про право власності після смерті його батька до рішення суду (а.с. 183 зв. т.1).

Відповідно до листа завідувача Української міської державної нотаріальної контори про надання інформації від 10.01.2018 року , ОСОБА_1 на її усне звернення повідомлено, що ОСОБА_4 був пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 матері ОСОБА_2 , останній не проживав разом зі спадкодавцем, згідно зі ст. 1272 ЦК України останній вважається таким, що не прийняв спадщину після її смерті (а.с.34 т.1).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч.2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підтвердження обставини постійного проживання ОСОБА_4 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надано наступні докази: покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; письмові докази - сервісна книжка на котел " WЕSTEN" від 21 жовтня 2008 року, копії платіжних квитанцій; копії медичних довідок.

Даючи оцінку показам вказаним свідків, суд першої інстанції виходив з того, що свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_4 з його матір`ю ОСОБА_2 до дня смерті останньої за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи.

Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 , мати ОСОБА_4 , була його сусідкою. У них було два будинки. Один розташований біля нього, а другий - за 200 метрів. Йому відомо, що в будинку ОСОБА_4 жили водії. ОСОБА_4 працював в м. Києві водієм вантажного автомобіля. ОСОБА_4 проживав зі своєю матір`ю. При цьому в хаті ОСОБА_2 він бував не часто, два-три рази. Висновок про їх спільне проживання зроблено з того, що останній з матір`ю навідувались до хати ОСОБА_4 . У 2011 році ОСОБА_4 приходив 1-2 рази на тиждень до своєї хати, навідувався до господарства, де знаходилось багато запасних частин до автомобіля, автомобіль, металолом тощо.

Покази даного свідка не дають підстави для висновку про постійне проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю до дня її смерті. Та обставина що ОСОБА_4 двічі на тиждень навідувався до своєї хати, не свідчить про те, що місцем його постійного проживання була хата його матері, в якій також мешкав його брат.

Крім цього, як пояснила сама позивач в судовому засіданні, за своїм характером роботи її батько приїжджав додому періодично, один-два рази на тиждень, привозив продукти та знову від`їжджав. У серпні 2011 року швидку допомогу ОСОБА_2 викликав її син ОСОБА_5 , оскільки батько був у відрядженні.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його племінницею по матері. ОСОБА_4 проживав зі своєю матір`ю до часу її смерті. Вказана інформація йому відома, оскільки він приїжджав до ОСОБА_4 за запчастинами, ремонтував у нього машину. У 2010 р. заїжджав до нього на АДРЕСА_1 , а потім вони йшли в будинок на АДРЕСА_2, де ОСОБА_4 тримав запчастини .

З огляду на те, що останній раз вказаний свідок заїжджав до ОСОБА_4 у 2010 р., покази останнього також не можуть бути достатніми для висновку по те, що ОСОБА_4 постійно проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті у 2012 році.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 проживав разом з матір`ю, а свою хату здавав квартирантам. На АДРЕСА_1 бачив його через день: він то ходив по хліб, то на базар. При цьому зазначив, що ОСОБА_5 взагалі не проживав разом з матір`ю в її будинку.

Вказані свідчення є суперечливими, оскільки обставини постійного поживання ОСОБА_5 разом з матір`ю в будинку по АДРЕСА_1 ніким не оспорювались.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що регулярно заходив на АДРЕСА_1. У 2011 - 2012 роках бував там через день. Десять днів на місяць бачив ОСОБА_4 у вказаному будинку, який проживав там разом з матір`ю. В будинку на АДРЕСА_2 у ОСОБА_4 було своє господарство. Заходив до нього в гараж, там машина була. На цій земельній ділянці він будував новий будинок. Там не жив, здавав квартирантам. Після смерті матері він виселив квартирантів.

Разом з тим, покази вказаного свідка не виключають сумнівів щодо обставин спільного проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю, враховуючи ту обставину, що у нього неподалік був власний будинок, який мав два різни входи та був поділений на дві частини, та в якому останній мав власне господарство.

Оцінюючи критично покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , суд першої інстанції входив з того, що вони суперечать встановленим в судовому засіданні фактам та наданим доказам.

При цьому судом першої інстанції не наведено жодних мотивів для такого висновку.

Разом з тим, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що був роботодавцем ОСОБА_4 , який працював водієм-далекобійником з 2008 по 2012 рік. У 2011-2012 роках інтенсивність перевезень була від 12 до 14 рейсів на місяць. В цей період він міг поїхати в Козин 1-2 рази на місяць. Йому відомо, що ОСОБА_15 жив разом з матір`ю, їх з ОСОБА_16 будинки знаходились на одній вулиці. ОСОБА_4 частину свого будинку здавав квартирантам.

Відповідно до довідки про доходи від 08.05.2013 р., ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_14 з 19.03.2008 р., займає посаду водія (а.с.138 т.1).

Свідок ОСОБА_17 , двоюрідний брат ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , суду пояснив, що ОСОБА_2 за свого життя переписала ОСОБА_4 хату і земельну ділянку. Інше майно залишила сину ОСОБА_18 смерті матері брати між собою воювали. ОСОБА_15 вигнав ОСОБА_19 з будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування від 31 жовтня 1981 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_4 половину будинку , що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 97 -98 т.1).

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що ОСОБА_4 був його сусідом, проживав від нього недалеко по АДРЕСА_2 . В будинку жили квартиранти, якась жінка. В Козині бачив його рідко, оскільки він працював далекобійником, возив ліс на Одесу. З ОСОБА_2 проживав її син ОСОБА_15 .

Покази вказаних свідків не суперечать поясненням позивача в тій частині, що її батько за характером своєї роботи в Козині бував рідко. При цьому покази вказаних свідків спростовують пояснення свідків ОСОБА_9 , який стверджував, що бачив ОСОБА_4 в смт. Козин через день, та свідка ОСОБА_20 , який стверджував, що бачив ОСОБА_4 в смт. Козин приблизно десять днів на місяць.

Відповідно до даних технічного паспорта, будинок в АДРЕСА_2 складався з двох окремих ізольованих квартир, з різними входами до будинку. На земельній ділянці також була розміщена літня кухня.

З огляду на вказану обставину доводи відповідача про те, що ОСОБА_4 , який працював в інтенсивному режимі та не часто бував в смт. Козин, здавав в оренду лише частину будинку та літню кухню, а в іншій частині проживав сам, мав власне господарство, є слушними. При цьому позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що в оренду здавався весь будинок в цілому.

Надана позивачем сервісна книжка на котел від 21 жовтня 2008 року, в якій в графі "споживач" зазначено: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , не містить інформації про те, що вказана адреса була постійним місцем проживання вказаної особи на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 44-53 т.2).

Копія вибуткової накладної від 07 серпня 1995 року про те, що Стороженку відпущено шифер, та квитанція по те, що від Стороженка прийнято кошти за шифер 07 серпня 1995 р., не є належними доказами на підтвердження обставини, що має значення для справи. При цьому суд зважає також на пояснення позивача в тій частині, що її батько проживав за адресою АДРЕСА_1 з 1997 року.

Копія накладної №32386 про відвантаження ОСОБА_21 товарів на загальну суму 9 087,17 грн. від 06.12.08, не містить жодної інформації щодо предмета доказування (а.с.136 т.1).

Копія документа, що міститься на а.с. 137 т.1 є нечитабельною, з неї не можливо з`ясувати, про що в ньому йдеться.

Зазначення в копії медичної картки №1615 та №5310 стаціонарного хворого ОСОБА_2 про те, що остання була госпіталізована 07.04.2011 р. в неврологічне відділення та виписана 20.04.2011 р., повторно госпіталізована 08.08.2011 р. та виписана 18.08.2011 р., а також номер мобільного телефону її сина ОСОБА_4 (а.с. 13-15 т.1) не є належними доказами на підтвердження тієї обставини, що останній проживав постійно разом з ОСОБА_2 в будинку по АДРЕСА_1 .

Той факт, що ОСОБА_4 , який мав власний будинок неподалік від місця проживання своєї матері, відвідував її , турбувався про стан її здоров`я, брав участь в її утриманні та догляді, а після смерті - займався її похованням, не доводить той факт, що останній на час смерті матері постійно проживав з нею разом в її будинку.

При цьому суд враховує і ту обставину, що за свого життя ОСОБА_4 не претендував на частину спадкового майна, що залишилось після смерті матері, не висував жодних претензій до свого брата ОСОБА_5 щодо можливості проживання в будинку, який належав її матері, що свідчить про те, що останній не вважав вказане майно своїм.

Надані позивачем докази не є належними та достатніми для встановлення обставин, які мають значення для справи і на які остання посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Крім цього, з урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Лист завідувача Української міської державної нотаріальної контори про надання інформації від 10.01.2018 року на усне звернення ОСОБА_1 з приводу спадщини, що залишилась після смерті матері ОСОБА_4 , за відсутності заяви останньої щодо отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину та постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не є доказом існування у позивача об`єктивних перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на частину будинку та земельних ділянок є також необґрунтованим.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції постановлено судове рішення з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, на недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права,що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5 182 грн 78 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 500 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також докази на підтвердження їх понесення (а.с. 226-241 т.1).

Жодного клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу від позивача не надходило, неспівмірність вказаних витрат суду не доведена.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5 182 грн 78 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 500 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Слюсар

Т. А. Семенюк