Постанова

Іменем України

14 березня 2019 року

м. Київ

справа № 367/2517/16-ц

провадження № 61-33632св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті»,

заінтересовані особи: державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілов Валентин Олександрович, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року у складі судді Оладько С. І. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року у складі суддів: Данілова О. М., Мережко М. В., Суханової Є. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі - ТОВ «Аверс-Сіті») звернулося до суду зі скаргою на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ) Башілова В. О., заінтересовані особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6

Скарга мотивована тим, що постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ Башілова В. О. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 367/7827/14-ц від 22 січня 2016 року, виданого Ірпінським міським судом Київської області у справі за позовом ОСОБА_5 до ТОВ «Аверс-Сіті» про стягнення грошових коштів. Постановою від 03 березня 2016 року державним виконавцем накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ТОВ «Аверс-Сіті».Заявник вказував, що дана постанова є неправомірною та порушує права боржника, як сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист від 22 січня 2016 року виданий на підставі рішення суду про стягнення з ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_5 грошових коштів в сумі 15 583 877 грн 82 коп. та судового збору в розмірі 3 654 грн. Спір у даній справі виник з попередніх договорів купівлі-продажу, укладених 17 червня 2010 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Регіональні будівні інвестиції» та товариства з обмеженою відповідальністю «УНР ПІБ». У подальшому, стороною покупцем цих договорів стала ОСОБА_5, яка є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «УНР ПІБ» та отримала від останнього право вимоги до товариства з обмеженою відповідальності «Аверс-Сіті» на підставі договору про відступлення права вимоги.

У вказаних договорах зазначені конкретні об'єкти нерухомого майна, за які були перераховані кошти, щодо стягнення яких виник спір. Цими об'єктами є квартири № 173, № 177, № 225, № 241, № 237, № 233, № 229 у будинку № 26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт Коцюбинське Київської області (згідно договору № 850); квартири № 13, № 6, № 65, № 69 у будинку № 26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт Коцюбинське Київської області (згідно договору № 851); квартири № 17, № 18 у будинку № 26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт Коцюбинське Київської області (згідно договору № 852). Вартість всього майна, що належить ТОВ «Аверс-Сіті» значно перевищує суму заборгованості, адже арешт накладено на велику кількість квартир та на земельні ділянки. Окрім того, накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ТОВ «Аверс-Сіті» порушує права інших осіб, що не є сторонами виконавчого провадження. Таким чином, державним виконавцем було порушено вимоги частини четвертої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на викладені обставини, з урахуванням уточнення, ТОВ «Аверс-Сіті»просило скасувати арешт, накладений постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Башілова В. О. від 03 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 50162314 з усіх об'єктів рухомого та нерухомого майна, належних на праві власності ТОВ «Аверс-Сіті», окрім квартир № 173, № 177, № 225, № 241, № 237, № 233, № 229, № 13, № 6, № 65, № 69, № 17, № 18 у будинку № 26, корпус 1 по вул. Пономарьова в смт Коцюбинське Київської області.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Останньою ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року у задоволенні скарги ТОВ «Аверс-Сіті» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Башіловим В. О було накладено арешт 03 березня 2016 року у межах суми звернення стягнення 15 587 531 грн 82 коп., що відповідає вимогам статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на час винесення постанови.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги. На виконання до державного виконавця надійшов виконавчий лист про стягнення із ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_7 15 587 531 грн 82 коп. без посилання на будь-які договори та визначені квартири, тому питання накладення арешту на майно боржника державним виконавцем було вирішено відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги ТОВ «Аверс-Сіті»

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Аверс-Сіті» просить скасувати ухвалу першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та винести нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не звернули уваги на те, що у державного виконавця були відсутні підстави для накладення арешту на все майно ТОВ «Аверс-Сіті», вартість якого значно перевищує суму боргу перед ОСОБА_5 Накладення арешту на все майно товариства порушує права інших осіб, які не є сторонами виконавчого провадження, є добросовісними інвесторами, які оплатили вартість, проте через арешт майна не можуть зареєструвати право власності на квартири. Державний виконавець мав процесуальну можливість, з урахуванням співмірності вимог, накласти арешт не на все майно боржника, а на окремі об'єкти нерухомості, не виходячи за межі суми стягнення та не порушуючи прав боржника та інших осіб, а саме інвесторів. Крім того, в рамках виконання рішення суду було проведено реалізацію частини майна ТОВ «Аверс-Сіті», шляхом проведення електронних торгів і залишок заборгованості перед ОСОБА_5 становить 2 911 017 грн 81 коп. та 291 101 грн 81 коп. виконавчого збору, тому арешт всього майна товариства не є співмірним із розміром стягнення, який залишився.

(2) Позиція ОСОБА_5 - заінтересованої особи у справі

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_5 зазначила про те, що касаційна скарга не містить аргументів, які могли б свідчити про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи порушення процесуального права. Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які неодноразово досліджувались судами попередніх інстанцій. Питання законності та обґрунтованості постанови державного виконавця про накладення арешту не залежить від суми стягнутої в подальшому в процесі виконання та суми заборгованості, оскільки вказані обставини, виникли значно пізніше ніж була винисена оскаржувана постанова. Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги про те, що постановою про накладення арешту були порушені права інших осіб, які позбавлені можливості оформити своє право власності на квартири, оскільки арешт було накладено саме на майно товариства, а не інвесторів. Арешт майна боржника було накладено державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для задоволення скарги ТОВ «Аверс-Сіті» відсутні.

01 червня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За положеннями статті 383 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 387 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суди установили, що 22 січня 2016 року Ірпінським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист у справі № 367/7827/14-ц про стягнення із ТОВ «Аверс-Сіті» на користь ОСОБА_5 15 583 877 грн 82 коп. та 3 654 грн судового збору.

23 січня 2016 року ОСОБА_5 звернулась до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Башілова В. О від 16 лютого 2016 року було відкрито виконавче провадження № 50162314 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22 січня 2016 року Ірпінським міськрайонним судом Київської області у справі № 367/7827/14-ц.

Постановою від 03 березня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Башіловим В. О. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, відповідно до якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ «Аверс Сіті» у межах суми звернення стягнення 15 587 531 грн 82 коп.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який був чинним на час видачі виконавчого листа, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 606-XIV виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна боржника, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження (частина третя статті 57 Закону № 606-XIV).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли вірного висновку про те, що постановою державного виконавця від 03 березня 2016 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника - ТОВ «Аверс-Сіті» - у межах суми звернення стягнення, а, отже, такі дії державним виконавцем вчинені на підставі вищевказаних положень закону.

Посилання касаційної скарги на те, що вартість належного ТОВ «Аверс-Сіті» майна, на яке постановою державного виконавця накладено арешт, значно перевищує суму, що підлягає стягненню на користь стягувача - ОСОБА_5, безпідставні, так як державним виконавцем накладено арешт у межах суми стягнення за виконавчим листом.

Також, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що оскаржуваною постановою про арешт майна було порушено права інших осіб, які позбавлені права оформити право власності на квартири, оскільки арешт державним виконавцем було накладено на майно саме ТОВ «Аверс-Сіті».

Установлено, що згідно листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 03 липня 2017 року у ході примусового виконання з ТОВ «Аверс-Сіті» стягнуто на користь стягувача - ОСОБА_5 суму боргу - 12 676 514 грн 01 коп., виконавчий збір у розмірі 1 267 651 грн 37 коп. та витрати у сумі 675 грн 91 коп. Залишок коштів до стягнення з ТОВ «Аверс-Сіті» на момент надання інформації складає 2 911 017 грн 81 коп. на користь стягувача - ОСОБА_5 та 291 101 грн 81 коп. виконавчого збору.

Отже, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні вимог скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанцї, належним чином встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, з урахуванням наданих учасниками провадження доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що оскаржувана постанова відповідає обставинам справи на день її винесення та винесена державним виконавцем з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Інші доводи касаційної скарги були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та їм було надано правильну і обґрунтовану оцінку щодо законності ухвали суди першої інстанції.

Таким чином доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо законності оскаржуваних ухвал і не дають підстав вважати, що при постановлені судових рішень були порушені норми процесуального права, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А.О. Лесько

С.Ю. Мартєв