КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 356/244/18 Головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
Провадження № 22-ц/824/9334/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

7 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 до Головного управління юстиції у Київській області, державного нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Маховки Юлії Іванівни, державного нотаріуса Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Ніни Іванівни, виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області, секретаря Березанської міської ради Київської області Кохан Марії Михайлівни, судді Березанського міського суду Київської області Роздобудька Олександра Миколайовича, судді Березанського міського суду Київської області Лялика Романа Михайловича, судді Березанського міського суду Київської області Капшученко Ірини Олексіївни, судді Березанського міського суду Голік Галини Костянтинівни, Головного управління Національної поліції в Київській області, начальника слідчого відділу Березанського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Арустамяна Разміка Вардановича, судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранової-Лесів Ілони Віталіївни про визнання свідоцтв про право на 1/2 частину в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу, та свідоцтва від 2 квітня 1993 року на право на спадщину за законом недійсними,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 27 травня 2019 рокуОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою засобами електронного та поштового зв`язку.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що повний текст оскаржуваного судового рішення позивачі отримали поштою 11 травня 2019 року, проте відповідного клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження заявлено не було, а тому суд не може самостійно поновити пропущений процесуальний строк.

Безпідставне поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Таким чином, скаржнику необхідно надіслати суду апеляційної інстанції обґрунтовану заяву, в якій вказати на підстави поважності причини пропуску установленого законом строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги скаржник долучив клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на свій пенсійний вік та скрутний матеріальний стан, а також на положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статті 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Таким чином у клопотанні про звільнення від сплати судового збору заявник повинен не лише навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Відповідно статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд бере до уваги, що наведені заявником доводи не підтверджені належними доказами, які б свідчили про неможливість сплати судового збору, зокрема доказів про доходи чи їх відсутність за 2018 рік.

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що за попередній календарний рік ОСОБА_1 мав дохід, який не дозволяє йому сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду.

Разом з тим, заявнику необхідно врахувати, що при розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору слід надати докази, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за 2018 рік або надати докази про відсутність доходів (довідки про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка з податкового органу про доходи та перелік розрахунків та інших рахунків, тощо).

Обставини, зазначені у клопотанні, не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки не підтверджують з достовірністю скрутного майнового стану заявника, що перешкоджає йому виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

Наведене відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у заявника пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами скаржника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин, у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закон України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду, заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду, становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, за подання даної апеляційної скарги позивач має сплатити 384,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: 0024; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: УК у Солом. р-ні/Соломян. р-н//22030101, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за а/с Дмитренка М. О . у справі № 356/244/18, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі.

Відповідно до частини другої статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема:повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) особи, яка подає апеляційну скаргу, її місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти, офіційна електронна адреса, за наявності; перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються копії скарги та доданих письмових матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Встановлено, що подана апеляційна скарга вказаним вимогам закону не відповідає, у ній не зазначено повні анкетні дані позивача, а саме відсутній реєстраційний номер облікової картки платників податків або у разі його відсутності -номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. Крім цього, скаржник не додав примірники апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів для інших учасників справи, хоча в додатках до апеляційної скарги вказав про долучення одинадцять їх копій.

Відтак, скаржнику необхідно надіслати до суду апеляційної інстанції належним чином оформлену редакцію апеляційної скарги. До цієї редакції апеляційної скарги необхідно додати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження та усунення наведених вище недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 12, 127, 136, 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року залишити без руху та встановити строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, в іншому випадку буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження, а в разі не усунення вказаних вище недоліків апеляційної скарги - вона вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко