Справа № 449/325/18 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/811/1130/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Бухтоярової ОСОБА_4 ) Оксани Василівни на ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року, постановлену в складі головуючого судді Борняка Р.О., у справі за заявою ОСОБА_5 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А:

29 березня 2018 року ОСОБА_5 звернувся до Перемишлянського районного суду із заявою про забезпечення позову. Заява подана до пред`явлення позову в порядку ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

В заяві зазначає, що має намір звернутись до Перемишлянського районного суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 495 000, 00 грн. Відповідно до зазначеного договору позики, який було укладено 12.04.2011 року, він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 1 495 000, 00 грн. строком на три роки, з можливістю продовження цього строку за домовленістю сторін. Крім цього, 01.04.2016 року між ним та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати перед ОСОБА_5 за повернення наданої позики у сумі 1 495 000, 00 грн., сплату неустойки за несвоєчасне повернення позики та сплату збитків у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань. ОСОБА_3 свого зобов`язання щодо повернення отриманої позики не виконав, позику не повернув. Зважаючи на значну суму заборгованості, фактичне знаходження відповідача ОСОБА_3 на території іншої області, просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке знаходиться у власності відповідача:

- земельну ділянку площею 0.0926га, кадастровий номер :03:003:0100, реєстраційний номер 44, АДРЕСА_1 ;

- домоволодіння заг. пл. 294,80кв.м. вул АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 29581348;

- квартира АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 27760973;

- домоволодіння заг. пл. 207,60кв.м., АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34575651;

- житловий будинок заг. пл. 52,40кв.м., АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 38557563;

- житловий будинок заг. пл. 150,3 кв.м., АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 38665787;

- домоволодіння заг. пл. 386,60кв.м., АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 32185076;

а також: накласти арешт на корпоративні права та все рухоме майно, яке належить Цубері ОСОБА_7 ( АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Оскаржуваною ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2019 року заяву позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_7 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ):

- земельну ділянку площею 0, 0926 га, кадастровий номер :03:003:0100, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 294, 80 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 29581348;

- квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 27760973; спільна сумісна власність з ОСОБА_8 ;

- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 207, 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 34575651;

- 1/2 частку житлового будинку загальною площею 52, 40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 38557563;

- житловий будинок загальною площею 150,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер майна 38665787;

- 1/2 частку домоволодіння загальною площею 386,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна 32185076.

В іншій частині заявлених вимог про накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_3 - адвокат Бухтоярова ОСОБА_4 ) Оксана Василівна. В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування вимог покликається на те, що суд не вказав жодної мотивації про те, що невжиття таких заходів, як накладення арешту на об`єктів нерухомого майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначає, що жодне майно, на яке накладено арешт, відповідачу не належить. Вказує на те, що при винесенні оскаржуваної ухвали не застосовано ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст. 7, 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Просить скасувати ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02.04.2018 року в частині часткового задоволення заяви та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що він мав усі підстави вважати, що вищевказане майно належить ОСОБА_3 , який дізнавшись, що до нього пред`явлено позов про стягнення коштів може розпорядитись зазначеними об`єктами нерухомого та рухомого майна, та відчужити їх на користь третіх осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим рішення суду про стягнення коштів на таку значну суму.

Твердження апелянта про те, що ці об`єкти йому не належать, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, є голослівними.

Жодного доказу неспівмірності забезпечення позову відповідно до ухвали суду від 02.04.2018 року із заявленим позовом ОСОБА_5 апелянтом не наведено, не подано, а відтак позов на таку суму має бути забезпечений арештом.

На підставі викладеного просить залишити судове рішення без змін.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 29.03.2018 р. звертаючись до Перемишлянського районного суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача ОСОБА_3 вказував, що має намір звернутись до Перемишлянського районного суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1 495 000, 00 грн. Мотивував вимоги тим, що предметом спору є стягнення грошових коштів у значному розмірі, тому заходи забезпечення позову необхідні з метою недопущення майбутнього невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Договором позики в сумі 4 394 946, 25 грн.

З наведеного слідує, що між сторонами, а саме позивачем ОСОБА_5 та відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_3 дійсно виник матеріально-правовий спір щодо повернення коштів за договором позики у значній сумі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування позивачем надано належні та допустимі докази, обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, і тому суд правильно вказав про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції суд обґрунтовано задовольнив заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Доводи скаржника про те, що жодне майно, на яке накладено арешт йому не належить правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки належність майна відповідачу ОСОБА_3 підтверджується наявною у матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Відсутність ідентифікаційного номеру в записі станом на 2015 рік (дату реєстрації майна) не дає підставі для висновку про неналежність майна саме ОСОБА_3 , оскільки такий в подальшому ідентифікований в реєстрі за параметрами запиту. В той же час, будь-які інші особи з аналогічними відповідачу анкетними даними, щодо захисту свого порушеного оскаржуваною ухвалою права, до суду не звертались.

Договір дарування Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_2 сам по собі не спростовує Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 .

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що за приписами ст. 158 ЦПК України за вмотивованим клопотанням учасника справи суд першої інстанції може сам скасувати заходи забезпечення позову, які ним були вжиті.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів в силу положень ст. 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального законодавства.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Бухтоярової ОСОБА_4 ) Оксани Василівни залишити без задоволення.

Ухвалу Перемишлянського районного суду Львівської області від 02 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.