1Справа № 335/9128/18 2/335/276/2019
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
23 травня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючої судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 31.10.1987 року. Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_4 , 1988 року народження, та ОСОБА_3 , 1989 року.
26.10.2001 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради від 26.10.2001 року за № 866 був виданий ордер на житлове приміщення на сім`ю з 4 осіб та була надана двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , де позивач з родиною і мешкали з того часу.
Але у 2007 році Орджонікідзевським районним судом шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано. Саме з того часу відповідачі виїхали з квартири в невідомому напрямку. Лише у травні 2017 року заїхали на декілька днів провідати ОСОБА_4 сина, який залишився проживати разом з позивачем.
Таким чином, за період з травня 2017 року, відповідачі жодного разу не з`являлися у квартирі АДРЕСА_1 , і всі обов`язки, з 2007 року, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на позивача, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті комунальних послуг. При тому, що ОСОБА_1 отримав інвалідність 3 групи та сплачувати комунальні платежі за осіб, які не мешкають у квартирі для нього є помірним.
Просив суд визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Крім того, просив судові витрати, які були сплачені ним у вигляді судового збору покласти на відповідача ОСОБА_2
До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява, згідно якої він відмовляється від частини позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 і ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2019 дана відмова була прийнята судом і провадження в цій частині закрито.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить судовий розгляд провести без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає.
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не надала, в зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливим справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статтей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.07.2016 року розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_1 , видане 20.07.2016 року Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Під час шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися діти: ОСОБА_4 , 1988 року народження, та ОСОБА_3 , 1989 року.
На підставі розпорядження Орджонікідзевської районної адміністрації № 2269 від 23.10.2001 року, на сім`ю, яка складається з 4 осіб Виконавчим комітетом Запорізької міської ради 26.10.2001 року видано ордер № 866 на право зайняття житлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . В графі склад сім`ї зазначено наступних осіб: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (син) та ОСОБА_3 (син).
Як вбачається з інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, витребуваної судом, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 14.03.1994 року по теперішній час.
Згідно акту від 29.08.2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 , останніми засвідчено відсутність майна відповідача ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_4 Також у вказаному акті підтверджено факт того, що з травня 2017 року ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 ніколи не бачили.
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, позивач ОСОБА_1 має загальне захворювання, він визнаний інвалідом 3 групи
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 14.03.1994 року по теперішній час, однак фактично протягом тривалого часу, а саме з 2007 року там не проживає, її місцезнаходження позивачу не відомо, що створює перешкоди позивачу у користуванні квартирою, оскільки він вимушений нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням реєстрації у житловому приміщенні ОСОБА_2
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ст. 71 ЖК України, громадянин може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, якщо більше 6 місяців не проживає без поважних причин в спірній квартирі.
У відповідності до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Враховуючи зазначені обставини, які підтверджені письмовими матеріалами справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 понад шість місяців не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, а лише формально залишається в ній зареєстрованою, не несе витрати по утриманню житла, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання відповідача такою, що втратила право користування і проживання вищезазначеним житловим приміщенням.
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача також необхідно стягнути сплачені витрати по оплаті судового збору у розмірів розмірі 704 грн. 80 коп.
Враховуючи викладене, та керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України суд,
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ,судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .
Суддя В.О. Макаров