ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Кропивницький

справа № 396/588/18

провадження № 22-ц/4809/468/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Гончар В.В., Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача за довіреністю - Науменко В?ячеслав Вікторович,

відповідач - ОСОБА_1,

представник відповідача - адвокат Ведющенко Віктор Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року у складі судді Шепетька В.І. у справі позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», яке перейменовано у Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову Банк зазначав, що 20 червня 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Відповідач зобов?язання за кредитним договором не виконала. Станом на 31 грудня 2017 року має заборгованість в сумі 35 704,98 грн., з яких: 2920,44 грн. заборгованість за кредитом; 27473,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3135 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1676,43 грн. - штраф (процентна складова). Банк просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 35 704,98 грн. та 1762 грн. сплаченого судового збору (а.с.2-5).

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 рокуу задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що оскільки в матеріалах справи відсутній оригінал анкети-заяви і на витребування суду її не надано позивачем, при наявності сумніву у підписанні відповідачем анкети-заяви, позов задоволенню не підлягає (а.с. 168-171).

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що відповідач отримала кредит, користувалась ним. Не спростувала презумпції правомірності правочину. Відсутність підпису позичальника на Умовах і Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що відповідач не була ознайомлений з ними, не свідчить про відсутність договірних відносин та не спростовує заборгованості. Підпис відповідача на анкеті-заяві позичальника засвідчує ознайомлення і згоду з умовами кредитування та отримання кредиту (а.с. 174-177).

09 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, 21 січня 2019 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 13 лютого 2019 року (а.с.191, 196), в судовому засіданні оголошено перерву до 05 березня 2019 року (а.с.219).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Ведющенко В.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що вимоги банку не грунтуються на нормах чинного законодавства, є недоведеними та безпідставними. Підписання будь-яких заяв про встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом без досягненням згоди сторін щодо істотних умов кредитного договору, не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин та зобов'язань між відповідачем та позивачем. Відповідач не підписувала анкету-заяву на отримання кредитної картки та не підписувала Умови і Правила надання банківських послуг, Тарифи Банку, отже вони не є складовою частиною договору. Оригінали документів представником Банку на вимогу суду не надано, а лише повідомлено що оригінали не збереглися, а тому відповідач позбавлена можливості переконатися у відповідності копії анкети-заяви оригіналу (а.с. 201-202).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Банку підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечив проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

За вимогами пунктів 1, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст.638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як свідчать матеріали справи, 20 червня 2012 року відповідач подала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та оформлення на її ім?я кредитної картки «Універсальна». Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердила свою згоду з тим, що заява з Пам?яткою клієнта, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку з використанням кредитки «Універсальна», які були надані їй для ознайомлення під розписку.

Кредитний ліміт 20 червня 2012 року було встановлено в сумі 300 грн., 25 липня 2013 року збільшено Банком до 1500 грн., 31 липня 2013 року збільшено до 2000 грн., 18 серпня 2013 року до 4 200 грн. 04 серпня 2014 року ліміт знижено Банком до 3 020 грн..

За нормами частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінвалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, сторонами.

ОСОБА_1 підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, приєдналась до договору приєднання та погодилася з його умовами, з тарифами Банку.

При цьому Умови і Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Проте суд першої інстанції у порушення статей 89, 263,264 ЦПК

України, вказавши, що Банком не доведено, що відповідач підписувала анкету-заяву, що вона була ознакойомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, не врахував те, що відповідач не довела належними та допустимими доказами, що підпис в анкеті-заяві виконано не нею особисто. Не врахував положення ст.633 ЦК України, яка передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує, відхиленняя або врахування кодного доказу (групи доказів).

Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Спірний договір від 20 червня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та Банком, відповідачем не оспорювався і не визнавався у судовому порядку недійсним.

Заперечення ОСОБА_1 щодо відсутності її підпису на Умовах і Правилах надання банківських послуг не свідчать про її необізнаність щодо умов кредитування, оскільки всі умови кредитування викладені в її заяві від 20 червня 2012 року, де вона підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами І Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складають між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві, який відповідач не оспорює.

Розрахунок кредитної заборгованості та виписка по рахунку свідчать, що позичальник користувалась кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість, тобто погоджувалася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Суд не надав належної правової оцінки доказам позивача та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, при цьому висновок суду про недоведеність позову ґрунтується на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Позивач, на підтвердження позовних вимог надав суду виписку з особового рахунку відповідача, розрахунок заборгованості. Посилаючись на цей розрахунок заборгованості зазначив, що взяті на себе зобов?язання за кредитним договором відповідач припинила виконувати 09 червня 2015 року, у зв?язку з чим станом на 31 грудня 2017 року виникла заборгованість 35 704,98 грн., з яких: 2920,44 грн. заборгованість за кредитом; 27473,11 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3135 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 1676,43 грн. - штраф (процентна складова).

Згідно п.1.1.7.12 Умов і Правил надання банківських послуг, договір діє на протязі дванадцяти місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Суд першої інстанції не врахував, що умовами укладеного між сторонами договору визначено строк його дії та умови продовження цього строку (пролонгації договору) а також строки виконання зобов'язань з повернення кредиту та внесення плати за користування ним, які є відмінними між собою.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. Відповідно до пунктів 3.1.1 та 33.1.3 Правил користування платіжною карткою карта дійсна до останнього календарного дня вказаного в картці місяця і по закінченню строку дії картки банк продовжує строк дії картки шляхом надання клієнту картки з новим строком дії, якщо від клієнта не надійшла письмова заява про закриття карткового рахунку.

Згідно з пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Позивач, як емітент електронного платіжного засобу, надав суду інформацію про строк дії отриманої відповідачем платіжної картки, який визначений дванадцятим місяцем 2015 року, тобто строк дії картки обмежувався 31 грудня 2015 року (а.с.216).

Оскільки надана позивачем інформація не суперечить іншим доказам у справі і не спростовується відповідачем, відповідно до п. 5.4. Розділу ІІ «Правил користування платіжною карткою» Умов і Правил надання банківських послуг суд доходить висновку, що кредитний ліміт за карткою мав бути погашений позичальником остаточно до 31 грудня 2015 року.

В суді першої інстанції відповідач подавала заяву про застосування строку позовної давності.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки відповідно до заяви ОСОБА_1 та Умов і Правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування наслідків якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Такий правовий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України), тобто 31 грудня 2015 року.

Оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов'язання щомісячно, зокрема, з повернення кредиту 7% від заборгованості та зі сплати процентів (базова відсоткова ставка в місяць 3%), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Останній платіж на виконання умов договору відповідач внесла 09 червня 2015 року, позов здано позивачем на пошту 22 березня 2018 року (а.с.90). З розрахунку, наданого позивачем (а.с.7-8), вбачається, що несплачена заборгованість за тілом кредиту в межах строку позовної давності становить 2920 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Також розрахунком банку підтверджується, шо позивачем в односторонньому порядку змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема, до бази розрахунку включено вже нараховані відсотки та санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також процентну ставку визначено з 01 вересня 2014 року на рівні 34,8 %, з 01 квітня 2015 року - 43,20% (а. с. 7-8).

Відповідно до пункту 1.1.1.91 Умов і Правил надання банківських послуг тарифи - розмір винагороди за послуги банку, являються невід'ємною частиною договору. Перелік може доповнюватись та змінюватись, про що клієнт повідомляється у відповідності до даних умов. У пункті 1.1.3.2.3 Умов і Правил надання банківських послуг зазначено, що банк має право змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків.

Виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Крім того, відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), відповідач отримала кредит за відсотковою ставкою 3% в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, право банку збільшувати процентну ставку та умови такого збільшення в цій довідці не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Виходячи з відсутності письмової згоди відповідача на збільшення процентної ставки, а також відсутності доказів щодо належного повідомлення відповідача про зміну тарифів банку, колегія суддів приходить до висновку, що наведений в розрахунку розмір заборгованості за процентами в сумі 27 473,11 грн. є неправильним, проценти необхідно нараховувати виключно на залишок тіла кредиту 2920,44 грн. за процентною ставкою 30% на рік.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком щодо порядку та умов збільшення процентної ставки, викладеним Верховним Судом України в постанові від 30 листопада 2016 року у справі № 6-82цс16, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17.

Встановлюючи період, за який підлягають сплаті проценти, колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18.

З урахуванням викладеного, проценти підлягають стягненню в межах строку позовної давності, починаючи з 01 вересня 2014 року по строк дії кредитної картки, тобто по 31 грудня 2015 року , всього за 487 днів та становить 2920,44 грн.:100х30:365х487 днів=1616 грн.31 коп.

При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості щодо пені та штрафів колегією суддів встановлено, що за умовами, викладеними у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.10), пеня нараховується за несвоєчасне погашення заборгованості за кожний день прострочення при наявності прострочення по кредиту або процентам, а штраф нараховується при порушенні строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань та розмір штрафу становить 500 грн. + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до ст.549 ЦК України пеня і штраф є одним із видів цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування разом за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених в ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (правовий висновок викладено Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, в постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374 цс 17).

Отже, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у позові щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом допустив порушення норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.2, п.4 ст.376 ЦПК України рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 31 грудня 2015 року в сумі 4536 грн.75 коп., з яких 2920 грн.44 коп. - заборгованість за кредитом та 1616 грн.31 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1762 грн. (а.с.2). Відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн. (а.с.181).

За правилами ст.141 ЦК України у зв'язку із зміною рішення суду апеляційний суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 223 грн.95 коп. ( 12,71 % х 1762 грн.) та за подання апеляційної скарги в сумі 335 грн.92 коп. (12,71 % х 2643 грн.), всього 559 грн. 87 коп..

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст. ст.376, 381-383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2018 року.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2012 року станом на 31 грудня 2015 року в сумі 4536 грн.75 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 2920,44 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 1616 грн. 31 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 559 грн. 87 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко