Провадження № 2/760/4488/19
Справа №760/5540/19
У Х В А Л А

22 березня 2019 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22.02.2019 р. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить витребувати з володіння добросовісного набувача - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована на АДРЕСА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , та повернути цю земельну ділянку ОСОБА_1 .

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинен містити в собі: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Така ж позиція зазначена в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Так, звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача, позивач посилається на те, що він, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (Серія НОМЕР_3 ) від 31.10.2009 р. є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована на АДРЕСА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 р. № 922/922.

Зазначена земельна ділянка отримана в порядку приватизації для ведення садівництва і протягом всього часу позивач є її законним власником та постійним володільцем, використовує цю земельну ділянку для садівництва і власного відпочинку. Він ніколи свою земельну ділянку не відчужував, в заставу (в іпотеку) не передавав, довіреності на право розпорядження нею не видавалися.

Проте, позивачу стало відомо, що земельна ділянка вже йому не належить і на праві власності зареєстрована за відповідачем, який нібито придбав її у невідомої особи.

При цьому, позивач посилається на те, що йому не відомо, коли земельна ділянка юридично вибула з його власності (тобто не відомо, хто саме став власником земельних ділянок перший раз) і скільки разів вона перепродавалася.

Як роз`яснено в абз. 2 і 3 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Тобто, мова йде про пред`явлення позову законного власника, із володіння якого майно вибуло поза його волею, саме до останнього набувача, в порядку ст. 388 ЦК України.

При цьому, позивачу необхідно врахувати аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, зроблений Верховним судом 29.05.2014 року в якому вказано, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК.

Згідно правовій позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12, відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, з доданого до позовної заяви копії Державного акту на право власності на земельну ділянку (Серія НОМЕР_3 ) від 31.10.2009 р., не можливо встановити, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована на АДРЕСА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , на підставі рішення Київської міської ради від 18.12.2008 р. № 922/922, оскільки у зазначеному Державному акті відсутній кадастровий номер спірної земельної ділянки.

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №122936931 від 05.05.2018 р., вбачається, що відповідач ОСОБА_3 на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, серія та номер: НОМЕР_5, виданого 29.09.2016 р. Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві, є власником земельної ділянки, площею 0,24 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , цільове призначення: для індивідуального садівництва, адреса: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, позивач заявляє вимоги до відповідача та просить витребувати з володіння добросовісного набувача - ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) земельну ділянку площею 0,1200 га, що розташована на АДРЕСА_1 для ведення садівництва, кадастровий номер НОМЕР_2 .

Тому, з наданих суду матеріалів незрозуміло яким чином та у який спосіб відповідачем порушено права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

При зверненні до суду позивач сплатив 1500 гривень судового збору.

Ціна позову ОСОБА_1 зазначена в розмірі 149000 гривень.

При цьому, суду надано звіт про експертно-грошову оцінку земельної ділянки для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, дата оцінки: 03 липня 2018 р.

Згідно п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З 01 січня 2019 року, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 921, 00 грн.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 9605,00 грн.

Таким чином, позивачем зазначено ціну позову 149000,00 грн., та відповідно сплачено судовий збір у розмірі 1500,00 грн., без надання жодних підтверджуючих документів правильності визначення такої ціни позову, зокрема щодо оціночної вартості земельної ділянки, згідно вимогам п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, станом на день звернення до суду з позовом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки від добросовісного набувача - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір С.І.