Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 592/6508/17-ц

провадження № 61-25085св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: начальник Управління патрульної поліції у м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у Сумській області Горбачевський Андріян Ярославович , тимчасово виконуючий обов`язки командира роти № 3 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в Сумській області Макаруха Юрій Вікторович, капрал роти № 3 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в Сумській області Подолінний Максим Леонідович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2017 року у складі судді Хитрова Б. В. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Левченко Т. А., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до начальника Управління патрульної поліції у м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у Сумській області Горбачевського А. Я., тимчасово виконуючого обов`язки командира роти № 3 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в Сумській області Макарухи Ю. В., капрала роти № 3 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в Сумській області Подолінного М. Л . про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2017 року капрал роти № 3 Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у Сумській області (далі - ДПП НПУ у Сумській області) Подолінний М. Л. на службовому транспорті зупинив його у м. Суми без пояснення причин зупинки, зачитавши права, попросив пред`явити документи на автомобіль, яким керував позивач. Позивач виконав вимоги поліцейського та викликав адвоката. Під час затримання позивач не міг знати про правомірність дій поліції, оскільки юридично не обізнаний щодо правоохоронної діяльності. Позивач мав законні підстави керування автомобільним транспортом під час затримання, а внаслідок незаконних дій капрала роти № 3 ДПП НПУ у Сумській області Подолінного М . Л. позивачу завдано майнову та моральну шкоду у розмірі 28 000,00 грн, яка складається з витрат, пов`язаних зі сплатою коштів за послуги адвоката у розмірі 14 000,00 грн, моральної шкоди у розмірі 14 000,00 грн, завданої незаконними діями відповідачів.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року, в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, щоу матеріалах справи відсутні докази неправомірної поведінки відповідачів, порушення ними прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11 грудня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги порушення прав відповідача незаконною зупинкою автомобіля, що призвело до безпідставного його затримання на п`ять годин.

Позивачем у суді першої інстанції доведено обгрунтованість позовних вимог, порушення співробіниками поліції його прав внаслідок незаконного зупинення.

Суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач був відсутній з поважних причин та не надав можливості надати пояснення.

Позивач належним чином довів відсутність вчинення ним порушень під час руху автомобіля та майнові збитки, завдані внаслідок участі адвоката.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 квітня 2017 року капрал роти № 3 ДПП НПУ в Сумській області Подолінний М. Л. на вул. Прокоф`єва у м. Суми, під час патрулювання на службовому автомобілі, зупинив автомобіль BMW 520ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1

Після зупинки вказаного транспортного засобу капрал поліції Подолінний М. Л. , представившись та зачитавши права, попросив ОСОБА_1 пред`явити документи на право керування транспортним засобом, після чого викликав оперативно-слідчу групу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0001287, 02 квітня 2017 року близько 18:10 год. працівниками поліції за адресою м. Суми, вул. Прокоф`єва, 30 зупинено автомобіль марки BMW 520ЗНГ під керуванням ОСОБА_7 Під час перевірки документів виявлено, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу має ознаки підробки.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено факту завдання відповідачами майнової та моральної шкоди.

Верховний Суд погоджується з вказаним висновком судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на встановлені фактичні обставини справи та матеріали справи.

Враховуючи зазначене, обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність вимог ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди внаслідок дій працівників патрульної поліції, оскільки судами встановлено, що працівники поліції під час зупинки автомобіля позивача діяли у межах вимог пункту 3 частини першої статті 23, пункту 3 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Верховний суд зауважує, що з адміністративним позовом до суду щодо оскарження неправомірних дій працівників поліції ОСОБА_1 не звертався.

Обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про безпідставність вимог позивача щодо відшкодування майнової шкоди внаслідок понесених ним витрат на правову допомогу з огляду на те, що відповідно до положення пункту 2 частини третьої статті 79 ЦПК України, який діяв на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, витрати на правову допомогу належать до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та не є майновою шкодою у розумінні статті 22 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою поважність причин відсутності позивача під час розгляду справи у суді першої інстанції, що позбавило його можливості надати пояснення, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України, яка діяля на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, сторона, третя особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Із системного аналізу положень статей 26, 38, 44, 76 ЦПК України, що діяли на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, випливає, що надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.

Згідно з журналом судового засідання Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2017 року під час судового засідання був присутній представник позивача ОСОБА_8 (а. с. 21-24).

З огляду на положення закону та матеріали справи, доводи касаційної скарги про позбавлення позивача щодо надання пояснень у справі у суді першої інстанції є необгрунтованими.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, з урахуванням позовних вимог та матеріалів справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Пєтров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко