УХВАЛА

04 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 331/286/19

провадження № 61-17771ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду В. М. Сімоненко розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із цим позовом до держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування вимог посилалось на те, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року у справі 808/6589/13-а визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області Рощиної Д.О. від 17 квітня 2013 року про відмову у державній реєстрації та зобов`язано Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області розглянути їх заяву від 02 квітня 2013 року, з урахування вимог цієї постанови. Зазначали, що вказане рішення суду не виконувалось протягом трьох років, що призвело до виникнення обставин, які зробили взагалі неможливим проведення реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Тривале невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року спричинило моральну шкоду позивачам, в результаті чого просили стягнути з держави на їх користь по 90 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що моральна шкода, завдана внаслідок тривалого невиконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2013 року не підпадає під дію положень частини другої статті 1167 ЦК України і повинна відшкодовуватись особою, яка завдала шкоду, за наявності її вини, а не за рахунок держави .

Районний суд вказував, що позивачами залучено до участі у справі в якості відповідача державу в особі Державної казначейської служби України, яка відповідно до норм цивільного законодавства не є належним відповідачем у справі. Крім цього, позивачами не доведено факт моральної 9немайнової) шкоди заподіяної відповідачем, відповідно частини першої статті 1167 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати рішення першої інстанції та хвалити нове, яким задовільнити повність позов.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року змінено в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи частко та змінюючи рішення першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивачами в даній справі не визначено нелужних відповідачів, що стало підставою у відмові в задоволенні позову, оскільки в даному випадку держава повинна брати участь у справі як орган казначейської служби, так і через орган, дії якого, на думку позивачів, призвели до завдання шкоди.

Крім цього, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції помилково оцінив та встановив обставини справи, зокрема щодо недоведеності спричинення позивачам моральної шкоди, що позбавило позивачів права на звернення до суду з позовом з правильно визначеним ними суб`єктним складом учасників справи відповідно до сформульованих позовних вимог, які відповідатимуть передбаченому законом способу захисту відповідного права або законного інтересу.

02 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 03 вересня

2019 року, у якій скаржниця просить скасувати це судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, малозначні справи, виходячи із ціни позову, ціна яких не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України визначено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення боргу в розмірі 180 000грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 03 вересня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко