РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11333/16-ц

пр. № 2/759/1912/19

21 травня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Шум Л.М.

при секретарі: Прокопенко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві позов ОСОБА_3 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», третя особа: Державний концерн «Укроборонпром» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач у серпні 2016 р. звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 08.11.2016 р. (а.с. 54-55 т. 1), просить визнати незаконним та скасувати наказу ДП «Завод 410 ЦА» від 25.07.2016 р. №103/о про його звільнення, поновити на посаді заступника Генерального директора-начальника юридичного управління ДП «Завод 410 ЦА», стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що наказом ДП «Завод 410 ЦА» №103/о від 25.07.2016 р. позивача звільнено з посади заступника Генерального директора-начальника юридичного управління ДП «Завод 410 ЦА» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, на підставі п. 1 ст. 41 ЗКпП України. Даний наказ позивач вважає незаконним, виданим з порушенням трудового законодавства та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що при звільненні відповідач не застосував процедуру, передбачену п. 10.4 Статуту підприємства, а саме, не звертався за згодою (погодженням) до виборного органу - Ради трудового колективу, членом якої є позивач, питання про його звільнення відповідач не погодив з органом управління - ДК «Укроборонпром», погодження на звільнення не отримав. Крім того, позивач також є членом первинної організації профспілки авіабудівників України на ДП «Завод 410 ЦА». Посилання відповідача про право на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації з посиланням на ст. 43-1 КЗпП України є помилковим та безпідставним. Підставою для видання наказу став нібито «конфлікт інтересів», з посиланням на норми Закону України «Про запобігання корупції». Зокрема, в період знаходження позивача на лікарняному, поза службовим часом, прийняв участь в судовому засіданні за позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі звільненого ДК «Укроборонпрому» Генерального директора «Завод 410 ЦА» ОСОБА_2 на стороні позивача. Про підставу звільнення позивач дізнався з доповідної записки від 18.07.2016, 20.07.2016 зі змістом яких позивач ознайомився після видання наказу про звільнення. Будь-які відомості про порушення позивачем трудових обов`язків, службових розслідувань відповідачем не прововодилося. Відповідачем порушено умови та встановлену процедуру звільнення з посади позивача, рішення прийняте всупереч статуту підприємства, з перевищенням повноважень керівника ДП «Завод 410 ЦА».

Ухвалою суду від 18.08.2016 р. відкрито провадження по справі (а.с. 47 а т. 1).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2017 р. позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним (незаконним) Наказ Державного підприємства «Завод 410 ЦА» від 25.07.2016 №103/о про звільнення ОСОБА_3 з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП, поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» з 21.06.2017 р., зобов`язано Державного підприємства «Завод 410 ЦА» внести зміни до трудової книжки, стягнено з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_3 276 625,96 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с. 197-200 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2017 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2017 р. залишено без змін (а.с. 93-100 т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 р. задоволено заяву ОСОБА_3 про оплату вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, стягнуто з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.06.2017 р. за період з 21.06.2017 р. по 26.1.12017 р. в розмірі 155 584,00 грн. (а.с.171-172 т. 2).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 31.01.2018 р. ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 р. залишено без змін (а.с. 224-226 т. 2).

Постановою Верховного суду від 18.07.2018 р. (а.с. 195-202 т. 3) рішення Святошинського районного суду від 21.06.2017 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2017 р.; ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04.12.2017 р. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 31.01.2018 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Верховний суд у постанові зазначив, що судом першої інстанції не досліджено посадової інструкції позивача, не з`ясовано підстав звільнення позивача з займаної посади , чи підпадає позивач під дію Закону України «Про запобігання корупції» з огляду на те, що він за своєю посадою відноситься до посадових осіб юридичних осіб публічного права, не перевірено, чи відповідали дії позивача при представленні в суді інтересів колишнього керівника підприємства щодо поновлення на роботі посадовій інструкції №750 начальника юридичного управління, введеної в дію наказом Генерального директора ДП «Завод 410 ЦА» від 14.01.2013 р. №16 зі змінами і доповненнями, чи не суперечили дії позивача зобов`язанням працівника ДП «Завод 410 ЦА» зі збереження комерційної таємниці, з якими позивач був ознайомлений під підпис 14.09.2014 р. Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки пояснювальній записці позивача від 25.07.2016 р. У судовому рішенні не зазначено, з урахуванням яких доказів суд дійшов висновку про те, що роботодавцем при звільненні не було отримано згоди на звільнення позивача від виборного профспілкового органу, членом якої є позивач. Поза увагою залишено положення ст. 43-1 КЗпП України.

14.09.2018 р. справу передано в порядку автоматизованого розподілу судді Шум Л.М.

Ухвалою суду від 18.09.2018 р. прийнято у провадження судді Шум Л.М. матеріали справи та призначено підготовче засідання (а.с. 205 т. 3).

30.11.2018 р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд визнати незаконним Наказ ДП «Завод 410 ЦА» від 25.07.2016 №103-о про звільнення, поновити на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА», стягнути з ДП «Завод 410 ЦА» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.07.2016 р. по 24.11.2017 р. в розмірі 500 718,84 грн. без урахування податків та обов`язкових платежів (а.с. 209-212 т. 3).

12.12.2018 р. до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав неналежного правового обґрунтування. Представником відповідача зазначено, що підставою для звільнення позивача стало одноразове грубе порушення, яке виразилось у забезпеченні представництва позивачем інтересів ОСОБА_2 в рамках цивільної справи № 760/10930/16, які суперечили позиції та інтересам ДП «Завод 410 ЦА» у цій справі та могли завдати шкоду останньому, тобто мало місце суперечність між приватним інтересом позивача та його службовими повноваженнями, як посадової особи ДП «Завод 410 ЦА» (а.с. 224-233 т. 3).

Також, 12.12.2018 р. представником відповідача подано письмові заперечення на заяву позивача про уточнення позовних вимог від 29.11.2018 з тих підстав, що вказана заява є фактичною зміною предмету позову, що в порядку ч. 4 ст. 49 ЦПК України є недопустимим (а.с. 222-223 т. 3).

Ухвалою суду від 12.12.2018 р. підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 21-22 т. 4).

08.04.2019 р. позивач подав відповідь на відзив, зазначив, що відповідачем не надано будь-яких доказів стосовнодотримання вимог закону та встановленої законодавством та статутом піфдприємства процедури при звільненні позивача. В той же час, надані позивачем докази та обставини дають підстави для висновку про незаконність наказу про звільненні, поновлення на роботі, виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 41-50 т. 4).

22.04.2019 р. представник відповідача подав заперечення, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Наголосив на тому, що у позивача мав місце конфлікт між його приватним інтересом (як представника ОСОБА_2 ) та службовим інтересом як керівника юридичної особи відповідача. Дії позивача при розгляді справи №760/10930/16-ц були спрямовані не на захист інтересів відповідача, а на захист інтересів іншої особи, які суперечать інтересам відповідача. На позивача покладено трудові обов`язки щодо забезпеченя захисту правових інтересів відповідача, що позивачем було порушено, а тому роботодавець дійшов висновку про доцільність звільнення працівника. При винесенні наказу про звільнення відповідачем враховано усі обставин справи. Посилання позивача на ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» є безпідставними, оскільки у спірному випадку звільнення було саме санкцією за порушення трудових обов`язків, а не способом врегулювання працівників до дисциплінарної відповідальності. Відповідач був вільний у виборі способу фіксації факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Положеннями чинного законодавства не передбачено необхідність отримання згоди ради трудового колективу на звільнення її члена, відсутність такої згоди не свідчить про порушення порядку звільнення. На даний час позивач звільнений з посади за власним бажанням на підставі наказу №7/о від 05.01.2018 р., на його користь сплачено середній заробіток за період з 21.06.2017 р. по 26.11.2017 р.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові, відповіді на відзив, зазначив, що його звільнення відбулось без погодження з Державним концерном «Укроборонпрому», який є органом управління ДП «Завод 410 ЦА», порушено положення п. 10.4. статуту підприємства, його дій не підпадають до дій Закону України «Про запобігання корупції», конфлікт інтересів відсутній, оспорюваний наказ не містить підстав звільнення, в порушення вимог ст. 34 Закону України «Про запобігання корупції» відповідачем не було застосовано переведення на іншу посаду.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях підтримав.

Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Наказу №206/л від 16.12.2013 позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем на посаді заступника Генерального директора - начальника юридичного управління Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (т. 1 ас. 174).

Пунктом 2.1 статуту ДП «Завод 410 ЦА» визначено, що підприємство утворено з метою одержання прибутку шляхом здійснення виробничої та підприємницької діяльності в галузі розроблення , виробництва, ремонту, технічного обслуговування, модернізації, науково-технічного супроводження відремонтованих повітряних суден, виготовлення комплектуючих частин для повітряних суден, розроблення і супроводження документації на комплектуючі вироби для повітряних суден та надання послуг підприємствам, які експлуатують повітряні судна та авіаційну техніку, а також за рахунок експлуатації своєї авіаційної та іншої техніки (а.с. 14-27 т. 1).

Посадовою інструкцією №750 начальника юридичного управління ДП «Завод 410 ЦА» від 14.01.2013 р. визначено, що начальник юридичного управління забезпечує додержання законності в діяльності підприємства і захист його правових інтересів (п. 2.1), представляє інтереси підприємства в суді, арбітражному суді, а також у державних і громадських організаціях у процесі розгляду правових питань. Забезпечує методичне ведення судових і арбітражних справ (п. 2.6).

04.09.2014 р. позивачем підписано зобов`язання як працівника ДП «Завод 410 ЦА» зі збереження комерційної таємниці відповідно до яких працівник зобов`язався не розголошувати відомості, що становлять комерційну таємницю підприємства, не передавати третмі особам і не розкривати публічно відомості, що становлять комерційну таємницю підприємства без його дозволу, виконувати вимоги наказів, інструкцій і вказівок підприємста, що стосуються працівника, із забезпечення збереження комерційної таємниці (а.с. 77 т. 1).

У період з 15.07.2016 р. по 23.07.2016 р. позивач перебував на лікарняному, що підвердужється листоком непрацездатності (а.с. 67 т. 1).

18.07.2016 р., 20.07.2016 р. радник генерального директора повідомив генеральному директору ДП «Завод 410 ЦА» про те, що 18.07.2016 р. відбулось судове засідання по справі №760/10930/16ц за позовом ОСОБА_2 до ДК «Укроборонпрому» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, скасування наказу про призначення. ОСОБА_3 , який перебував на лікарняному, здійснював представництво інтересів ОСОБА_2 , надавав пояснення, заявляв клопотання, з чого вбачається «конфлікт інтересів», визначений Законом України «Про запобігання корупції», попросив вжити заходи реагування (а.с. 78-81 т. 1).

Доповідною запискою від 25.07.2016 ОСОБА_3 підтвердив, що 18.07.2016, в період, коли перебував на лікарняному, він прийняв участь в судовому засіданні Солом`янського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_2 , як представник останнього про поновлення на роботі. Розпорядок дня ним порушено не було, трудове законодавство дотримане (а.с. 82 . 1).

Встановлено, що 25.07.2016 Наказом №103/о позивача ОСОБА_3 було звільнено з роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України через одноразове грубе порушення трудових обов`язків (т. 1 ас. 13).

Встановлено, що Державний концерн «Укроборонпром» 22.08.2016 р. на лист генерального директора ДП «Завод 410 ЦА», не заперечував щодо звільнення ОСОБА_3 із займаної ним посади (т. 1 ас. 66).

Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами (пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України).

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Тобто одним із критеріїв чи є порушення особою трудових обов`язків грубими, є не тільки завдання шкоди, внаслідок вчиненого цією особою проступку, а й можливість завдання такої шкоди. Чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до частини першої статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (частина друга статті 148 КЗпП України).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.

Так, відповідно до частин першої другої ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при цьому за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

За правилами статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Законом України «Про запобігання корупції» (далі - Закон) визначено правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

Підпунктом «а» пункту 2 частини 1 статті 3 Закону передбачено, що суб`єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до статті 28 Закону, особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані: вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

До осіб, зазначених у пунктах 1, 2 частини першої статтi 3 Закону належать, у тому числі, посадові особи юридичних осіб публічного права.

За приписами статті 1 Закону, реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях; пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень тощо, контролю за їх виконанням.

Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, у яких наявний реальний чи потенційний конфлікт інтересів, можуть самостійно вжити заходів щодо його врегулювання шляхом позбавлення відповідного приватного інтересу з наданням підтверджуючих це документів безпосередньому керівнику або керівнику органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади.

В судовому засіданні встановлено, що підставою звільнення позивача із займаної ним посади було здійснення представництва позивачем інтересів колишнього директора ДП «Завод 410 ЦА» у судовому засіданні у справі №760/10930/16-ц, яке відбулося 18.07.2016, у спорі проти Концерну. У вказаній справі «Завод 410 ЦА» брав участь в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, чим допустив порушення Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» та пунктів 2.1, 2.6 посадової інструкції начальника юридичного управління № 750, затвердженої Генеральним директором ДП «Завод 410 ЦА», введеної в дію наказом від 14 січня 2013 року № 16 (т. 1 ас. 107-108).

Як зазначає представник відповідача, дії позивача при розгляді справи №760/10930/16-ц були спрямовані не на захист інтересів підприємства, а на захист інтересів іншої особи, які суперечать інтересам відповідача, тобто мало місце суперечність між приватним інтересом позивача та його службовими повноваженнями, як посадової особи ДП «Завод 410 ЦА». На позивача покладено трудові обов`язки щодо забезпечення захисту правових інтересів відповідача (забезпечення додержання законності в діяльності підприємства і захист його правових інтересів (п. 2.1), представлення інтересів підприємства в суді, арбітражному суді, а також у державних і громадських організаціях у процесі розгляду правових питань, забезпечення методичного ведення судових і арбітражних справ (п. 2.6)), що позивачем було порушено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підставою звільнення позивача ОСОБА_3 із займаної ним посади заступника генерального директора - начальника юридичного управління стало одноразове грубе порушення, яке виразилось у забезпечені представництва позивачем Рижих С.В. інтересів ОСОБА_2 у рамках цивільної справи № 760/10930/16-ц, про його поновлення на посаді Генерального директора ДП «Заводу 410 ЦА», де третьою особою на стороні відповідача виступав ДП «Завод 410 ЦА».

Позивач, займаючи посаду заступника генерального директора - начальника юридичного управління, підпадав під дію Закону України «Про запобігання корупції». У позивача мав місце приватний інтерес щодо поновлення на посаді Генерального директора ДП «Заводу 410 ЦА» ОСОБА_2 , при цьому будучи на посаді заступника генерального директора - начальника юридичного управління ДП «Заводу 410 ЦА».

Крім того, представництво позивачем ОСОБА_3 в суді інтересів колишнього керівника підприємства щодо поновлення на роботі не відповідало посадовій інструкції № 750 начальника юридичного управління, введеної в дію наказом Генерального директора ДП «Завод 410 ЦА» від 14 січня 2013 року № 16 зі змінами і доповненнями (т. 1 ас. 68-76), та суперечило зобов`язанням працівника ДП «Завод 410 ЦА» зі збереження комерційної таємниці, з якими позивач був ознайомлений під підпис 14 вересня 2014 року.

Встановлено, що Державний концерн «Укроборонпром», який є органом управління ДП «Завод 410 ЦА» 22.08.2016 р. на лист генерального директора ДП «Завод 410 ЦА», не заперечував щодо звільнення ОСОБА_3 із займаної ним посади (т. 1 ас. 66).

Отже, звільнення ОСОБА_3 із займаної посади начальника юридичного управління здійснено відповідачем з додержанням вимог законодавства про працю, без порушення його прав з урахуванням ступеню тяжкості проступку і обставин вчинення проступку.

Обставини, на які посилається позивач в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження в ході розгляду розгляду справи, надані працівником докази не мають правового значення для вирішення даного позову по суті. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що він був членом ради трудового колективу.

Суд не приймає доводи позивача, як підставу для задоволення його позовних вимог, що відповідачем при звільненні не було отримано згоди на звільнення позивача від виборного профспілкового органу, оскільки суду не надано жодного доказу, що позивач ОСОБА_3 являється членом вказаного виборного профспілкового органу.

При цьому, щодо поданої 30.11.2018 р. позивачем уточненої позовної заяви, суд зазначає, що вимогами ст. 49 та ст. 174 ЦПК України, не передбачено подання до суду такого виду заяв, як уточнена позовна заява, у зв`язку з чим, суд залишає вказану уточнену позовну заяву, подану позивачем 30.11.2018 р. (т. 3 ас. 209-212) без розгляду

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, наявні та досліджені судом письмові докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та за наявності належних правових підстав здійснено звільнення позивача ОСОБА_3 25.07.2016 р. наказом № 103/о, а саме: за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, за п. 1 я. 1 ст. 41 КЗпП України, підстави для скасування данного наказу відсутні.

Враховуючи, що позовні вимоги про поновлення на роботі та виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, а тому дані вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, відповідно до Конституції України ,ст.ст. 41, 116, 117, 148, 149 КЗпП України, Законом України «Про запобігання корупції», ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА», третя особа: Державний концерн «Укроборонпром» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: