П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2019 року м. Київ

Справа №369/10458/18

Резолютивна частина постанови оголошена 09 жовтня 2019 року

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іванківського районного суду Київської області, ухваленого суддею Тетервак Н.А 09 квітня 2019 року, повний текст рішення виготовлено 17 квітня 2019 року в приміщенні Іванківського районного суду Київської області у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

Справа №369/7696/18
№ апеляційного провадження:22-ц/824/9677/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Тетервак Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 111821,84 грн. та судових витрат в розмірі 1762 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 22 вересня 2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №б/н.

За умовами Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 2300 грн. (дві тисячі триста гривень) у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Згідно з графіком погашення кредиту, що передбачено Договором, відповідач зобов`язаний повернути наданий йому кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі і в строки, передбачені Договором і Графіком, проте, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Станом на 30 червня 2018 року заборгованість склала 111821,84 грн., яка складається з наступного:

- 5526,53 грн.- заборгованість за кредитом; - 106295,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 22.09.2011 року по 31.01.2018 року.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк» та змушує Позивача звертатися до суду з даним позовом.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 22 вересня 2011 року в розмірі 111821,84 грн., яка складається з наступного:

- 5526,53 грн.- заборгованість за кредитом;

- 106295,31 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 22.09.2011 року по 31.01.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТКБ «Приватбанк судовий збір на суму 1762 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і закрити провадження у справі.

Зазначає, що на підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви надається анкета-заява від 22.09.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка окрім персональних даних Відповідача не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки та строку дії.

В свою чергу, єдиним «документом», який надається представником Позивача на підтвердження суми заявлених вимог, є його «власний» розрахунок заборгованості за картрахунком НОМЕР_6 від 12.05.2014 року, який окрім припущень представника Позивача нічого не містить.

Наданий представником Позивача розрахунок є аналітичним документом банку, складений в односторонньому порядку, який не був погоджений з відповідачем, тому не може бути визнаний безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу .

Окрім того, до відповіді на відзив Позивачем було надано незрозумілий документ, який не містить назви та є не завіреним належним чином. На початку даного документу зазначено, що це є виписка за період з 01.09.2011 по 19.10.2018 по основній картці НОМЕР_7 , а вже в кінці даного документу зазначається, що основна картка НОМЕР_2 . При цьому, про існування картки НОМЕР_8 не зазначає позивач ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив. Таким чином, даний документ також не міг був прийняти до уваги судом через його суперечність, де спочатку вказується одна картка, а в кінці вже зазначається Тим більше, відповідачем було зазначено, що кредитної картки останній не отримував. А всі дії АТ КБ «ПриватБанк», а саме, постійне надання суперечливої інформації та документів, які суперечать один одному є прямим підтвердженням того, що позовні вимоги є безпідставними.

Окрім того, представник Позивача на підтвердження своїх позовних вимог надає до суду нібито «Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 22.09.2011, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 30.06.2018».

При цьому, на підтвердження даних обставин надає «Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 » (картрахунок НОМЕР_6 від 12.05.2014).

Як вбачається із даної довідки, старт карткового рахунку починається 12.05.2014 року, цієї ж дати відбуваються зміна кредитного ліміту з кінцевою сумою 2300,00 грн.

В свою чергу, розрахунок представником Позивача проводиться з 12.05.2014 року по 30.06.2018 року.

Зазначений представником Позивача як «Розрахунок до договору №б/н від 22.09.2011 року», який проводиться по картці відкритій 12.05.2014 року та всі розрахунку проводяться саме з дати відкриття картрахунку в 2014 році, не мають ніякого взаємозв`язку ні з заявою-анкетою ОСОБА_1 від 22.09.2011 року, ні з договором б/н від 22.09.2011 року.

Відповідач заперечує отримання кредитної картки в Позивача. При цьому, скаржник просить звернути увагу суду апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції повністю проігнорував дані обставини, а саме те, що АТ КБ «ПриватБанк» надає фото такої якості, з якої неможливо встановити номер картки, який був виданий ОСОБА_1 на фото та дату її видачі. Такі дії Позивача спрямовані виключно на безпідставне стягнення коштів з ОСОБА_1 , оскільки картку, по якій АТ КБ «ПриватБанк» намагається стягнути кошти, Відповідач не отримував

Тобто, картрахунок №020517 від 12.05.2014 року та розрахунок по ньому не має до заяви-анкети від 22.09.2011 року ніякого відношення та суперечать інформації, викладеній представником Позивача в позовній заяві.

Судом першої інстанції було проігноровано заяву про сплив строків позовної давності.

Як вбачається із наданих представником АТ КБ «ПриватБанк» документів, остання операція проведена по картці НОМЕР_9 була 24.09.2014 року. Зокрема, 31.05.2015 року банком було здійснено зарахування відсотків по депозиту.

Таким чином, на момент звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду, строк позовної давності сплив та Позивач звертається до суду поза його межами.

З відповідною заявою представник Відповідача звертався до суду під час надання письмових пояснень та виступу в судових дебатах та звертав увагу суду, що по наданих представником AT КБ «ПриватБанк» аналітичним документам та документу наданого до відповіді на відзив строк позовної давності сплив.

Однак, суд першої інстанції проігнорувала дану обставину. Як вбачається з тексту рішення, судом навіть не зазначається про те, що представник Відповідача звертався з даної заявою, як не містить рішення і підстав для відхилення відповідної заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу AT КБ «ПриватБанк» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

Представник АТКБ «Приват Банк» Штронда А.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 вересня 2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №б/н. Сторонами договору було узгоджено, що Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с.9-34).

Крім того, в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку зазначено, що ОСОБА_1 своїм підписом дав згоду на те, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому огляді. Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ОСОБА_1 . зобов`язується виконувати, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (т.1 а.с.9).

Даною Анкетою-заявою підтверджується факт того, що ОСОБА_1 був повністю проінформований про умови кредитування в ПриватБанк, які надані були йому для ознайомлення в письмовій формі.

До матеріалів справи долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено поточну процентну ставку в розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розмір комісій та штрафів тощо (а.с.10).

Крім того, позивачем було надано фото Клієнта з банківською карткою (т.1 а.с.91, 93).

Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що з копії наданого позивачем Договору №б/н від 22.09.2011 року слідує, що між сторонами було укладено саме кредитний договір. Позивач надав суду Графік платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. Також позивачем надано суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, при цьому користуючись кредитною карткою «Універсальна» оскільки проведення вищевказаних операцій є неможливим без наявності картки. Як слідує з позову, відповідач має заборгованість перед позивачем в сумі 111821,84 грн. У зв`язку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо погашення отриманого кредиту у передбачений договором строк, тому є всі правові підстави для повного задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк».

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статтей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 22 вересня 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 вересня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 вересня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, те що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг розміщенні на сайті Банку, які містяться в матеріалах даної не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 вересня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» в повному обсязі дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь банку 106 295,31 грн. процентів за користування кредитом, що передбачені договором, за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, що є неприпустимим, фактично визнавши Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, та те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року підлягає частковому задоволенню, відповідно рішення суду першої інстанції скасуванню в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 09 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» 106295 гривень 31 копійку заборгованості по процентам скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, зменшивши загальну суму що підлягає стягненню з 111821 гривні 84 копійок до 5526 гривень 53 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна