ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року

м. Кропивницький

справа № 401/2194/17

провадження № 22-ц/4809/465/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л.М., Кіселика С.А.,

секретар судового засідання Кравченко Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року в складі головуючого - судді Гармаш Т.І. за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання припиненим зобов'язання, стягнення заборгованості та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у зв'язку зі сплатою заборгованості у сумі 2537,96 грн. на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, та стягнення коштів за договором № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року в сумі 40975,99 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Позов мотивував тим, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного між сторонами у справі кредитного договору б/н від 12.07.2011 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму залишку заборгованості.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року був задоволений частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» і з ОСОБА_1 стягнута заборгованість у розмірі 2537 грн. 96 коп. Після рішення суду банк продовжує нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Станом на 25 квітня 2017 року йому нарахована заборгованість у сумі 73562, 82 грн.

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2017 року після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 успадкував грошовий внесок з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами - Ѕ частину вкладу у сумі 1543,40 доларів США.

Вказана сума успадкованого вкладу йому видана не була, а самовільно без його згоди зарахована на погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач як в усній так і в письмовій формі висловлював свою незгоду та просив банк припинити дію кредитного договору, на свої звернення відповіді не отримав.

Окрім того банком всупереч вимогам закону не були нараховані проценти за договором вкладу, які входять до складу спадщини.У зв'язку з небажанням отримувати послуги банку позивач звернувся до банку із відповідною заявою про припинення договору, проте працівниками банку йому було відмовлено у прийнятті коштів, зазначених у рішенні суду та платіжної пластикової картки.

Вважає, що банком порушене зобов'язання за кредитним договором, наслідком чого відповідно до ст. 611 ЦК України є припинення зобов'язання у зв'язку з односторонньою відмовою від зобов'язання. Крім цього вважає, що діями відповідача порушені його права як споживача, передбачені ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та заподіяна моральна шкода яка полягає у втраті нормальних життєвих зв'язків поваги та довіри до людей. Розмір моральної шкоди позивач визначив у 10 000 грн.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання по кредитному договору ОСОБА_1 не виконані, підстави для розірвання або припинення договору відсутні, доводи позивача щодо виконання ним кредитного договору не підтверджені доказами та спростовуються наданим відповідачем розрахунком заборгованості. Також суд вважав безпідставними вимоги про стягнення заборгованості за договором № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року, оскільки сторонами договору є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, а позивач ОСОБА_1 не є стороною зазначеного договору, відсутні будь-які докази, що зазначений договір відповідно до ст. 1063 ЦК України укладений на його користь. Крім того, суд першої інстанції визнав безпідставними та необгрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Зазначив, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Позивач звертає увагу, що пред'явивши вимогу про дострокове погашення кредиту Банк змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. У зв'язку з чим всі подальші нарахування відсотків та пені є незаконними. Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у цивільній справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2018 року (провадження № 61-2404 св18).

Незважаючи на це, відповідач після ухвалення рішення про дострокове стягнення з позивача заборгованості продовжував нараховувати відсотки та пеню з грудня 2015 року. Згідно розрахунку заборгованості, наданої відповідачем, станом на 31.03.2017 року за позивачем рахується заборгованість за кредитним договором в розмірі 74227,51 грн., з чим погодився суд першої інстанції.

30.04.2017 року відповідач, посилаючись на умови кредитного договору, без згоди на те позивача здійснив договірне списання коштів вкладу в іноземній валюті в рахунок погашення визначеної банком заборгованості за відсотками в сумі 39302 грн. Проте, остаточний розмір заборгованості встановлений рішенням суду складав 2537,96 грн., тому при списанні цієї заборгованості за рахунок коштів, які були ним успадковані за договором №8АМОН6119 «Стандарт» від 03.07.2012 р., зобов'язання за кредитним договором припинились, а кошти, що залишитись підлягають виплаті.

Суд першої інстанції не з'ясував обставини щодо наявності у позивача заборгованості за кредитним договором та правомірності повного списання коштів успадкованого грошового вкладу з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами в сумі 1543,40 доларів США на погашення нарахованої відповідачем заборгованості по кредитному договору.

Також позивач вважає помилковими висновки суду про відсутність підстав для виплати успадкованих коштів за договором №SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 р.

Крім того, позивач вважає, що протиправними діями відповідач завдав йому моральної шкоди. Протиправність дій відповідача полягає в ігноруванні рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2015 року, незаконному нарахуванні відсотків та пені за припиненим зобов'язанням по кредитному договору та в свавільному списанні коштів, одержаних у спадок, на погашення безпідставно нарахованої заборгованості. Всі ці обставини викликають глибокі переживання, які негативно впливають на стан здоров'я позивача, що привело до втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача - Науменка В.В., який заперечував проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

12.07.2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" було укладено кредитний договір б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2015 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за вказаним кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у розмірі 2537,96 дол. США (а.с.47-49).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.2017 року ОСОБА_1 успадкував після смерті дружини ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/2 частину грошового внеску з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходиться у відділенні Софіївська площа VIP Печерської Філії ПАТ КБ «Приватбанк», в сумі 1543, 4 доларів США (а.с.7), які належали померлій ОСОБА_2 і були передані відповідно до умов договору № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року (а.с.9-10).

Як вбачається із довідки ПАТ КБ "Приватбанк", 24.04.2017 р. за рахунок коштів, що були успадковані і знаходились на рахунку ОСОБА_1, розмір яких визначено у гривневому еквіваленті 43513,95 грн., банк здійснив часткове погашення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року, розмір якої на той час був визначений в сумі 73562,82 грн. (а.с. 18).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610 ЦК України, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

На час звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов'язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 14-154цс18).

Проте такі вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не заявлялись.

Згідно пункту 1.1.3.1.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим Договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з Картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах Платіжного ліміту Картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку Клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Крім цього відповідно пункту 1.1.3.2.11 Умов Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, за якими Клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта внаслідок невиконаних зобов'язань перед Банком.

В обґрунтування правомірності списання банком з рахунку ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року відповідачем надано копію розрахунку заборгованості від 25.04.2017 року, згідно якої заборгованість позивача на 25.04.2017 року складала 73717,93 грн. і була частково погашена за рахунок успадкованих ОСОБА_1 коштів у гривневому еквіваленті - 43513,95 грн. (а.с.18, 46), виписку з особового рахунку та розрахунок заборгованості, згідно яких заборгованість позивача продовжує зростати і станом на 31.10.2017 року складає 62282,63 грн. (а.с. 78-87, 109-111).

Заборгованість нараховується банком на підставі пунктів 1.1.3.1.6 та 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг.

Як встановлено рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07.12.2015 року банк реалізував своє право на пред'явлення вимоги про стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі, чим змінив строк виконання кредитного зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року. Вказаним судовим рішенням вимоги банку задоволені частково і стягнуто на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 2537,96 грн. (а.с.47-49). З дати ухвалення судового рішення у банка припинилося право нараховувати передбачені умовами договору проценти за користування кредитом та проводити списання з усіх відкритих в банку рахунків позивача в погашення кредитної заборгованості відповідно до пунктів 1.1.3.1.6 та 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, та порядку сплати процентів за користування кредитом.

Пунктом 1 частини першої ст. 611 ЦК України передбачено що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Загальні вимоги щодо припинення зобов'язання визначені ст. 598 ЦК України, якою передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом . Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Беручи до уваги те, що банком списано з рахунку позивача кошти на погашення кредитної заборгованості в сумі 2537,96 грн., остаточно визначеної на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, і ОСОБА_1 не заперечує проти цього, позовна вимога останнього про визнання припиненим зобов'язання за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно положень ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1228 Цивільного кодексу України передбачено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Встановлено, що 03.07.2012 року в ПАТ КБ «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, було відкрито рахунок №SAMDN6119 «Стандарт» по вкладу на суму 15000 дол. США за умовами якого на суму вкладу нараховуються 6,5 % річних (а.с.9-10).

У зв'язку зі смертю сторони зазначеного договору відкрилась спадщина і ОСОБА_1, як один із спадкоємців першої черги за законом набув право на Ѕ частину спадщини, що складалася із грошового внеску з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами у сумі 2999,47 доларів США, в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.7), тобто до нього перейшли усі права за договором №SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року, в тому числі й на отримання відсотків за весь період вкладу.

Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» безпідставно продовжував нараховувати передбачені умовами договору відсотки за користування кредитними коштами, частину яких погасив шляхом неправомірного списання за рахунок коштів, що належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину за законом від 21.04.2017 року, в сумі, визначеній сторонами у гривневому еквіваленті - 40975,99 грн., позовні вимоги щодо їх повернення і стягнення на користь останнього також підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо позову у частині стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції встановив і правильно зазначив, що таке відшкодування не було передбачене умовами договору, вимоги ОСОБА_1 в цій частині є необґрунтованими і безпідставними, тому не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, оскаржене судове рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у зв'язку зі сплатою заборгованості у сумі 2537,96 грн. на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, стягнення коштів за договором № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року в сумі 40975,99 грн. підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволенні вказаних позовних вимог.

В частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди висновки суду першої інстанції не спростовуються доводами апеляційної скарги, судове рішення є законним, відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», пропорційно до задоволених позовних вимог, з АТ КБ «Приват Банк» підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 1344 грн. судового збору за подання позову та апеляційної скарги, від яких звільнений позивач.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про визнання припиненими зобов'язання за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у зв'язку зі сплатою заборгованості у сумі 2537,96 грн. на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року, та стягнення коштів за договором № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року в сумі 40975,99 грн. скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.

Визнати припиненим зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 12.07.2011 року у зв'язку зі сплатою заборгованості у сумі 2537,96 грн. на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду від 07.12.2015 року.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», , на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНПП:НОМЕР_1, кошти за договором № SAMDN6119 «Стандарт» від 03.07.2012 року в сумі 40975,99 грн.

В іншій частині рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 червня 2018 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», , на користь держави 1344 грн. судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: Л.М. Дьомич

С.А. Кіселик