набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/102/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2019 р.

Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Пилипенко І.О.,

при секретарі Ткаченко Л.Г.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить суд визначити що частка померлого ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 становила Ѕ його частину та визнати за нею право власності на ј частину цього будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період з 24.10.1981 року по 24.12.1992 року ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі ОСОБА_3 .

За час спільного життя в період з 1982 по 1984 рр., ними було збудовано житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 24 лютого 2004 року зареєстрував шлюб з позивачем по справі та проживав разом з нею до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вказує позивач, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 , 02 грудня 2004 року відповідачем ОСОБА_3 оформлено право власності на вказаний будинок та отримано свідоцтво про право власності.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Посилаючись на ч.3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 100 ЦК УРСР 1963 року та ст. 22 КпШС України, позивач вважає, що вказаний будинок був спільною сумісною власністю подружжя та продовжував перебувати у їх спільній сумісній власності і після розірвання шлюбу. Оскільки позивач на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом з ним, то вважається таким спадкоємцем що спадщину прийняв. Окрім неї спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла також його дочка ОСОБА_4 Вказує, що до спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 ввійшла належна померлому на праві спільної сумісної власності подружжя Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності на будинок зареєстровано за іншою особою, відмінною від спадкодавця та вказана частка житлового будинку не ввійшла до складу спадщини.

Разом з тим, як зазначає позивач, ст. 28 та 29 СК України визначає що частки подружжя у разі поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю є рівними та такий поділ може бути проведений і після розірвання шлюбу.

З урахуванням того, що померлому на праві спільної сумісної власності подружжя належала Ѕ частина житлового будинку, та після його смерті є ще один спадкоємець першої черги за законом, то частка позивача як спадкоємця першої черги за законом має складати ј частину спірного будинку.

Просила суд позов задовольнити та визначити частку померлого ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 в розмірі Ѕ та визнати за нею право власності на ј частину цього будинку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 за домовленістю між ними будинок, який вони почали будувати та який на момент розірвання шлюбу був не добудований та не введений в експлуатацію залишиться їхній спільній дочці ОСОБА_3 Вказує, що після розірвання шлюбу вона в період з 1992 по 2004 р. одноособово добудувала житловий будинок по АДРЕСА_1 та 02 грудня 2004 року здійснила його державну реєстрацію та отримала відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Зазначає, що посилання позивача на те, що підставою виникнення у громадян права власності на житловий будинок в період дії ЦК УРСР 1963 року був лише факт спорудження будинку не відповідає дійсності, оскільки нормативні акти того часу передбачали обов`язкову реєстрацію всіх будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, та яка здійснювалася на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР.

Також у своєму відзиві ОСОБА_3 зазначає, що реєстрацію права власності за нею було здійснено саме після завершення будівництва у 2004 році. А вимогами ст. 331 ЦК України передбачає виникнення права власності на нерухоме майно лише з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності. До завершення ж будівництва особа може бути власником лише матеріалів, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Тим самим вважає, що будинок по АДРЕСА_1 не є спільною власністю подружжя та є її особистим приватним майном, яке не входить до складу спадщини, що відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_5 .

У відповіді на відзив ОСОБА_2 вказує, що доводи ОСОБА_3 викладені у відзиві на позовну заяву не відповідають дійсним обставинам справи. Хоча й відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, таке свідоцтво видано лише відповідачу по справі, однак враховуючи вимоги ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України до даних правовідносин слід застосовувати законодавство яке діяло на момент виникнення цих правовідносин. З технічного паспорту вбачається, що спірний будинок було збудовано 1984 року. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України, нажите подружжям за час шлюбу майно, є їх спільною сумісною власністю та кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Статтею 29 вказаного кодексу було визначено можливість поділу спільного майна подружжя як під час шлюбу так і після його розірвання. З урахуванням вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вважає що на момент зведення будинку, державна реєстрація права власності на цей будинок не вимагалася, тому права померлого ОСОБА_5 на нерухоме майно були дійсними, а відповідно до ст. 28 КпШС України його частка у спірному будинку становила Ѕ частину. У свою чергу вона як дружина спадкодавця вважає, що має паво на спадкування за законом ј частини цього будинку.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги та просила суд позов задовольнити, посилаючись на те, що вона була законною дружиною померлого ОСОБА_5 , а тому має право власності на частину будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , після смерті свого чоловіка.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що її колишньому чоловіку ОСОБА_5 було достовірно відомо про те, що спірний будинок належить їй на праві власності; при цьому за життя він не оспорював факту набуття нею право власності на будинок. Окрім того, в неї із померлим ОСОБА_5 була домовленість, що даний будинок в подальшому повинен перейти їх єдиній доньці ОСОБА_4

Представник відповідача за довіреністю Сидоренко Н.А. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини зазначені відповідачем ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 24 жовтня 1981 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , у відділі реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції зареєстрували шлюб, актовий запис №92. Внаслідок реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила своє прізвище на ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чаплинської районної ради народних депутатів №448 /10 від 07.09.1982 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 між будинками № 26 та № 28 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Чаплинським РАЦС Херсонської області ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . розірвали шлюб 24 грудня 1992 року.

Із копії акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель, затверджений рішення виконкому Чаплинської селищної ради народних депутатів від 29.09.2004 року №177 та виданий ОСОБА_3 встановлено, що 25 вересня 2004 року комісія в складі архітектора РДА Левчука Н.А., головного санітарного лікаря району Мальченко В.В., начальника СДПН району Жмурка М.Ю. , в присутності забудовника ОСОБА_3 оглянувши житловий будинок і господарські будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Обґрунтуванням для будівництва послугував будівельний паспорт 1982 року, виданий ОСОБА_3 , відповідно до рішення Чаплинської ради народних депутатів за №448/10 від 07 вересня 1982 року. Комісією встановлено, що забудова земельної ділянки розпочата у 1982 році, а закінчена у вересні 2004 року.

Із копії рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради від 29.09.2004 року №177 «Про затвердження актів прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надання права власності» слідує, що вирішено затвердити акти прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надати на них право власності із видачею свідоцтва та наступною реєстрацією права власності в бюро технічної інвентаризації: ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , від 25.09.2004 року.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області ОСОБА_3 на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 02.12.2004 року проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_3

З копії свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції слідує, що ОСОБА_5 уклав шлюб з ОСОБА_2 24 лютого 2004 року , після реєстрації шлюбу присвоєно спільне прізвище ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чаплинського районного управління юстиції у Херсонській області 24.09.2015 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 24.09.2015 року складено відповідний актовий запис №103.

Відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 від 12.01.2018 року, наданий позивачем ОСОБА_2 вказаний житловий будинок, площею 91.0 кв. м., а також прибудова до нього та ганок було збудовано 1984 року.

З копії акту №80 від 26.11.2015 року вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 1995 року фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

З акту обстеження технічного стану житлового будинку від 06 лютого 2017 року комісією у складі заступника селищного голови Поліщука В.М., спеціаліста І категорії ОСОБА_14 , інспектора житлового фонду проведено обстеження стану житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в якому не зареєстрована, але з 1995 року проживає ОСОБА_2 На момент перевірки будинок знаходиться в задовільному стані.

Із копії довідки виданої Чаплинською селищною радою 15.12.2015 року, слідує, що ОСОБА_2 21 вересня 2015 року проводила поховання чоловіка ОСОБА_5

Із повідомлення Чаплинського ВП Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області від 20.12.2017 року, яке видане позивачу ОСОБА_2 слідує, що до ЄРДР внесена заява про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.366 КК України.

Вважаючи, що після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина до якої ввійшла Ѕ частина вказаного будинку, позивач звернулася до Чаплинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася внаслідок смерті її чоловіка.

Постановою державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що власником житлового будинку є інша особа, а не спадкодавець, тобто вказаний будинок до складу спадщини не ввійшов.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що до нього до дому прийшла позивач по справі ОСОБА_2 у 2018 році з метою з`ясування питання чи підписував він акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку у вересні 2004 року, він пояснив, що на кожному засіданні виконкому Чаплинської селищної ради вирішувались дані питання мешканців села, тому він не пам`ятає чи вирішувалось питання прийняття в експлуатацію житлового будинку, забудовником якого є ОСОБА_3 . При цьому, із копії акту наданого позивачем не може підтвердити свій підпис.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить на праві приватної власності будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що актом прийняття в експлуатацію від 29.09.2004 року за №177 прийнято в експлуатацію закінчене будівництво, яке завершено ОСОБА_3 , зокрема житлового будинку і господарських будівель, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі дано акту, ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право власності на житловий будинок від 02.12.2004 року, виданого виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 19 квітня 2006 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 03 жовтня 2005 року скасовано та відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_5 про заборону вчинення дій, що порушують право власності. Апеляційний суд ухвалюючи вказане рішення виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1981 р. по 1992 року, право власності на будинок було зареєстровано 02.12.2004 року лише за ОСОБА_3 ОСОБА_5 проживав у будинку з 1983 року та був колишнім членом сім`ї власника будинку ОСОБА_3

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 27 лютого 2017 року, яке набрало законної сили зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_3 права користування житловим будинком, шляхом виселення ОСОБА_2 із житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності за набувальною давністю відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 в період з 1981 року по 1992 року.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копії свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 р. №7, суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому у встановленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Також згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», що відповідно до діючого на той час законодавства спільною сумісною власністю було: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС УРСР); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв`язку з цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об`єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку (п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на час перебування ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 в період з 1981 рік по 1992 рік спірний житловий будинок не був прийнятий в експлуатацію та не зареєстрований у встановленому законом порядку, не перебував у власності чоловіка позивачки ОСОБА_2 , який не був забудовником, не отримував земельну ділянку під забудову й не будував спірний будинок, а фактично проживав в ньому як колишній член сім`ї власника житла ОСОБА_3 , що підтверджено рішення апеляційного суду Херсонської області від 19.04.2006 року.

Згідно із рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради від 29.09.2004 року №177 за заявою забудовника ОСОБА_3 спірне домоволодіння було прийнято в експлуатацію та видано свідоцтво про право власності на житловий будинок від 02.12.2004 року, виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області ОСОБА_3 . Дане рішення та свідоцтво про право власності Чаплинської селищної ради є чинним на даний час.

На момент розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (1992 рік) спірний житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 як новостворене нерухоме майно в сенсі положень частини 2 статті 331 ЦК України ще не було об`єктом нерухомого майна, на яке виникло право власності. Право власності ОСОБА_3 на житловий будинок посвідчено свідоцтвом про право власності, виданим виконавчим комітетом Чаплинської селищної ради Херсонської області 02 грудня 2004 року, тобто право власності на будинок як об`єкт нерухомого майна виникло вже після розірвання шлюбу (минуло 12 років), а тому будинок не може бути об`єктом спадкування, після смерті ОСОБА_5

Згідно з ч. 1 cт. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене позивач по справі ОСОБА_2 не довела право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, і відкриття спадщини на 1/4 частку вказаного нерухомого майна, після смерті ОСОБА_5 ..

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 19, 76-81, 135, 137, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О. Пилипенко