ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/3991/19

Провадження № 22-ц/818/2618/19

21 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Бурлака І.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Гуржій І.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Дмитро Анатолійович, акціонерне товариство «ОТП Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року в складі судді Довготько Т.М.,

в с т а н о в и в:

У березні 2018року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Назарова А.А., діюча на підставі довіреності до пред`явлення позову подала до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 червня 2015року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Харкові. На момент придбання квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі. У п.6.5 Договору зазначено, що цей договір укладається за згодою дружини покупця - ОСОБА_1 Відтак вказана квартира, право власності на яку на даний момент зареєстроване за ОСОБА_2 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 17 березня 2018року, під час перегляду оголошень про продаж арештованого майна на офіційному веб-сайті ДП «Сетам» в мережі Інтернет ОСОБА_1 дізналася, що належна їй на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 виставлена для продажу на електронних торгах (номер лоту:336028) проведення яких призначено на 26 березня 2019 року. Продаж зазначеної квартири відбувається у виконавчому провадженні №57637953, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. при примусовому виконанні виконавчого листа №638/17743/16-ц, виданого 28 вересня 2017року Дзержинським районним судом м. Харкова, про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП БАНК» суми заборгованості за кредитним договором №CNL-701/655/2007 від 10 липня 2007 року в розмірі 43762,58 доларів США - заборгованість за кредитом, 8346,97 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, а всього 52109,55 доларів США, що станом на момент розгляду справи складало - 1409174,38 грн. Ще до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , 10 липня 2007року між ЗАТ «ОТП БАНК», правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-701/655/2007, відповідно до умов якого ОСОБА_2 виступив поручителем ОСОБА_4 за кредитним договором №CNL-701/655/2007 від 10 липня 2007року між ЗАТ «ОТП БАНК» правонаступником якого є АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_4 . ОСОБА_1 стало відомо, що на квартиру накладений арешт від 08 листопада 2018року №28809413 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 листопада 2018року у виконавчому провадженні №57637953, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. В ході виконавчого провадження в порядку, встановленому ст.443 ЦПК України, приватний виконавець до суду за вирішенням питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не звертався. Продаж державним виконавцем арештованого майна призведе до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 як власника майна. ОСОБА_1 має намір подати до Московського районного суду м.Харкова позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зняття з неї арешту. На даний момент невжиття заходів забезпечення позову фактично унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_1 . Посилаючись на викладені обставини, просить суд до подання позову зупинити продаж арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року заяву представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна задоволено. В порядку забезпечення позову зупинити продаж арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі приватний виконавець Бабенко Д.А. просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що підстави для зняття арешту з квартири боржника відсутні. Зупинення продажу квартири боржника призводить до блокування заходів примусового виконання рішення до невизначеного відтермінування виконання судового рішення та порушує права стягувача. Приватному виконавцю надано копію ухвали, а не оригінал. В ухвалі не вказано ні реквізити стягувача та боржника, ні строк пред`явлення до виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що Московський районний суд м. Харкова застосував співмірний спосіб забезпечення позову та правильно встановив, що невжиття заходів забезпечення фактично унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позову ОСОБА_1 Ухвала Московського районного суду м. Харкова є законною та обґрунтованою, такою що постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зміст апеляційної скарги не спростовує висновків, яких дійшов суд першої інстанції та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Сам по собі факт реєстрації спірної квартири на ім`я одного з подружжя не означає, що вона належить лише тій особі, на ім`я якої воно зареєстроване. 02 квітня 2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А., АТ «ОТП Банк», про визнання права власності на квартиру та зняття з неї арешту.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується колегія суддів, мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про шлюб, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 12 грудня 2008 року у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1140.

У п.6.5 договору купівлі-продажу квартири від 26 червня 2015року зазначено, що цей договір укладається за згодою дружини покупця - ОСОБА_1

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. від 08 листопада 2018 року у ВП № 57637953 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 у межах суми боргу.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенком Д.А. про опис та арешт майна боржника від 15 листопада 2018року у ВП № 57637953 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З постанови від 15 листопада 2018 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. здійснюється примусове виконання виконавчого листа № 638/17743/16-ц виданого 28 вересня 2017 року Дзержинським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТБ Банк» суму заборгованості за кредитним договором № CNL-701/655/2007 від 10 липня 2007 року в розмірі 52109,55 доларів США, що станом на момент розгляду справи складає 1409174,38 грн.

Згідно роздруківки з мережі Інтернет, офіційний веб-сайт ДП «СЕТАМ», квартира АДРЕСА_1 виставлена для продажу на електронних торгах (номер лоту:336028) проведення аукціону призначено на 26 березня 2019року. Продаж зазначеної квартири відбувається у виконавчому провадженні №57637953.

В заяві про забезпечення позову заявник просить зупинити продаж арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 до пред`явлення позову про визнання права власності на квартиру та зняття з неї арешту.

02 квітня 2019 року Московським районним судом м. Харкова відкрито провадження у справі № 643/4925/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А., АТ «ОТП Банк», про визнання права власності на квартиру та зняття з неї арешту.

З ухвали суду вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить припинити право спільної сумісної власності та визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови приватного виконавця Бабенка Д.А. від 08 листопада 2018 року про арешт майна боржника; номер запису про обтяження:28809413, дата державної реєстрації:08.11.2018року;підстава виникнення обтяження:постанова про арешт майна боржника, серія та номер:57637953, видана 08.11.2018року, видавник:приватний виконавець Бабенко Д.А.; обтяжувач: приватний виконавець виконавчого органу Харківської області Бабенко Д.А.

Встановивши, що заява про забезпечення позову була подана до пред`явлення позову стосовно майнових прав споживача, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна.

Посилання приватного виконавця, що заходи забезпечення позову перешкоджають здійсненню примусових заходів виконання рішення суду є безпідставними, оскільки захід забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до прийняття рішення по суті справи. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При цьому приватний виконавець не позбавлений можливості вимагати виконання ОСОБА_2 його боргових зобов`язань та вживати інші заходи примусового виконання, але при цьому не може примусово реалізувати арештовану квартиру, яка є об`єктом правовідношень, що виникли між сторонами, до вирішення спору.

Це в повній мірі відповідає меті забезпечення позову гарантуванню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог та ефективного захисту оспорюваних прав та інтересів позивача.

Доводи апеляційної скарги, що відсутні підстави для зняття арешту зі спірного майна, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апелянтом не враховано, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів позивача, та врахувавши, що ОСОБА_1 мала намір звернутись до суду за захистом своїх порушених прав з позовними вимогами про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позову.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гонсбі проти Греції» (Hornsby v. Greeceвід 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, § 40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а існування загрози їх порушення повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Заява про забезпечення позову має бути обґрунтованою, її доводи мають підтверджуватися доказами. Позивач зобов`язаний довести, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має дотримуватися балансу прав та інтересів сторін спору, вживати заходи забезпечення позову лише у разі співмірності вимог заяви вимогам позову та лише за умови дотримання принципу правомірного обмеження прав та інтересів протилежної сторони спору.

З огляду на наведене, враховуючи те, що відчуження майна може мати негативний вплив та в подальшому унеможливить ефективний захист прав позивача та те, що такий захід забезпечення позову має тимчасовий характер та діятиме до прийняття рішення по суті справи, колегія суддів приходить до висновку що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів, викладених у апеляційній скарзі немає.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова