Справа № 592/2651/19
Провадження № 2/592/2148/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Корольової Г.Ю.,

з участю секретаря Панасовської В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Суми клопотання представника відповідача ТОВ "Ключове рішення" Чичви О.С. про закриття провадженя в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру ,-

встановив :

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру.

В підготовчому судовому засіданні на адресу суду представник відповідача ТОВ "Ключове рішення" надіслав клопотання про закриття провадження в справі на підставі того, що відповідач згідно постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Представник позивача у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення вказаного клопотання.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2019 року ТОВ "Ключове рішення"визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором боржника призначено голову ліквідаційної комісії ОСОБА_2 .

У відповідності до вимог ст. 41 ч.1 Закону України "Про відновлення платеспроможності боржника або його визнання банкрутом", ліквідатор фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснює здійсненя ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Пунктами 1,3 ч.1 ст.15 ЦПК України встаовлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що випливають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ст.1 ГПК України підприємства, установи, оргаізації, інші юридичні особи, (в тому числі іноземні) громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи в установленому порядку набулу статусу суб"єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбаченх цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбчених законодавчими актами України, до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб"єктами підприєницької діяльності.

Пунктом 7 ч.1ст.12 ГПК України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутсво у тому числі у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів ( договорів), укладених боржником; стягнення заробітньої плати ; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, повязаних із визначенням та сплатою ( стягненням) грошових зобов"язань ( податкового боргу), визначених відповідно до Податкового Кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів ( договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з положеннями ст.16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Відповідно до роз"яснень, які викладені у п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" вирішуючи питання про відкриття провадження у справі , суди повинні виходити з того, що відповідно до стате1 15,16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України( стаття 17 КАС), Господарським процесуальним кодексом України( ст.1,12) Кримінально-процесуальним або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв"язку з наведеним вище, суд має виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є , по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб"єктивний склад такого спору ( однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа ).

В п.15 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п.2 частини 1 ст.12 ГПК України справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

Поняття банкутства, порядок відновлення платеспроможності суб"єкта підприємницької діяльності- боржника або визнання його банкрутом, порядок та умови застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредитора визначаються Законом України від 14.05.1992 року "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

За цим Законом банкрутство- це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та погасити встановлені у порядку, визначену цим Законом, грошові вимоги кедиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури ( стаття 1 вказаного Закону).

Частиною 4 ст.10 Закону України "Про відновлення влатеспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів ( договорів), укладених боржником; стягнення заробітньої плати; поновлення на роботі посадових чи службових осіб боржника, за винятком спорів, пов"язаних із визначенням та сплатою( стягненням) грошових зобов"язань ( податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів ( договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконаня своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України .

При цьому норми ст.20 Закону України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" , яка є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платеспоможності боржника чи визнання його банкрутом.

Частиною 2 ст.4 ЦК України визначено, що основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Відповідно до положень ч.3 ст.104 ЦК України порядок припинення юридичної особи в процесі її платеспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином і з огляду на положення ст.ст. 4,104,110-112 ЦК України, Закон України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норми ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участю боржника.

Так, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст.16 ЦК України і загальними вимогами щодо недійсності правочину встановлених ст. 215 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у даній справі, оскільки даний спір має розглядатися за правилами господарської юрисдикції.

Керуючись ст.205п.1ч.1 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛЮЧОВЕ РІШЕННЯ" про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на квартиру - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали . Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Г.Ю. Корольова