Провадження № 2/234/2874/19
04 жовтня 2019 року м. Краматорськ
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. У позові вказала, що їй належить право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею та членами її родини в квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною її сина. На підставі рішення суду від 19.03.2019 року шлюб між сином позивачки ОСОБА_3 та відповідачкою по справі ОСОБА_2 було розірвано. Отже, на теперішній момент ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї позиваки. З 2018 року відповідачка в квартирі не мешкає, її особистих речей в квартирі немає, за комунальні послуги вона не сплачує, знятися з реєстрації самостійно не бажає, хоча вже тривалий час проживає за іншою адресою зі своїм співмешканцем. Позивачка оплачує комунальні послуги, які нараховуються по кількості осіб зареєстрованих в квартирі, тобто і за відповідачку. Реєстрація відповідачки в квартирі перешкоджає позивачці користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, отримати субсидію, тощо. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Краматорського міського суду від 05.08.2019 року позовна заява була прийнята до розгляду та по ній було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Копія ухвали була направлена до відома сторін по справі, що підтверджується супровідним листом, який є наявним в матеріалах справи.
Суд вважає можливим відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки з дотриманням вимог, встановлених законом.
Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини,
Позивачка ОСОБА_4 являється власником квартири яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на кооперативну квартиру від 21.01.1998 року.
В квартирі крім позивачки ОСОБА_4 , її сина ОСОБА_3 , онуків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зареєстрована ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною сина позивачки.
Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19.03.2019 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано.
З квітня 2019 року відповідачка ОСОБА_2 не проживає в зазначеній квартирі, не несе витрати на її утримання, не сплачує комунальні платежі. Факт непроживання відповідачки підтверджується актом від 18.06.2019 року, складеним головою кооперативу ЖБК «Космос-26» в присутності сусідів.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
За матеріалами справи підтверджено, що відповідачка не є співвласником квартири, що належить позивачці, не мешкає в квартирі тривалий час, не бажає знятися з реєстрації в квартирі в добровільному порядку. Відповідачка тим самим порушує права позивачки, яка на законних підставах має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, оскільки будь-яких інших домовленостей між ними не існує.
У правовій позиції Судової палати у цивільних справах Верховного суду України у справі №6-709цс16 зазначається, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Судом встановлено, що відповідачка не є членом сім`ї власника майна та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, тобто позивачка має право на усунення порушення свого права власності у будь-який час.
Таким чином, суд вважає, що позов про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування вищевказаним житлом доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 10-13,76-80, 259, 263-265, 268, 27, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Заблагар Заларинського району Іркутської області РФ такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд протягом тридяти днів після проголошення рішення.

Суддя Краматорського міського суду Д. Г. Костюков