РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/1023/18

Провадження № 22-ц/4815/266/19

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: ОСОБА_2, ОСОБА_3

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року (ухвалене у складі судді Кушнір Н.В., повний текст рішення складено 03 грудня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

06 березня 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину.

Вказує, що нею було витрачено такі кошти на утримання сина ОСОБА_6: 3285,27 грн кошти на лікування; 11184 грн ремонт в дитячій кімнаті; 1018 грн одяг та взуття для заняття в спортивній секції; 1536 грн проїзд з с. Базальтове в м. Костопіль до спортивної секції, що всього склало 17023,24 грн.

Зважаючи на положення ст. 141 СКУ України щодо рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача половину вартості додаткових витрат на дитину.

Просила суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме грошові кошти в сумі 8511,62 грн.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наведені ОСОБА_4 у позовній заяві витрати не є додатковими витратами, у розумінні ст. 185 СК України.

02 січня 2019 року ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм права.

Вказує, що відвідування сином спортивної школи рекомендоване лікарем у зв'язку із станом здоров'я дитини. За період навчання були виявлені здібності дитини у спорті. Проїзд дитини до спортивної школи коштує 480 грн на місяць, а спеціальний одяг та взуття для заняття спортом 2520 грн.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення її без задоволення.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ № 164671 від 02.04.2012 року (а.с. 8).

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2017 року у справі № 564/1857/17 збільшено розмір аліментів, які стягують з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлено їх у розмірі 746 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 10-11).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила відповідний позов.

ОСОБА_4 не доведено наявність особливих обставин, у зв'язку з якими вона понесла додаткові витрати на дитину, згідно положень ст. 185 СК України, а тому місцевим судом правомірно відмовлено у задоволенні її позову.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

ОСОБА_8 ОСОБА_1

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3