Справа № 139/1054/18
Провадження № 22-ц/801/438/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуСправа № 139/1054/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3, поданим його представником ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, постановлену в цій справі 11 грудня 2018 року в м. Муровані Курилівці суддею цього суду Коломійцевою В. І., дати складання повного тексту ухвали не відомо,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_7, яка, відповідно до заповіту, все своє майно заповіла сину - ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_7 залишилось майно, яке належало їй на праві власності, а також майно, яке вона прийняла після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка та батька позивача - ОСОБА_8, проте на яке вона не оформила свої спадкові права.

З відповіді Мурованокуриловецької районної державної нотаріальної контори від 11 липня 2018 року, позивач дізнався, що на спадкове майно його батька, вже видано свідоцтво про право на спадщину іншому спадкоємцю - ОСОБА_5.

Пославшись на вказані обставини та на те, що у нотаріуса були відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 тільки одному спадкоємцю - ОСОБА_5, позивач просив суд, відповідно до положень ст. 1301 ЦК України, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані Мурованокуриловецькою районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_8

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 грудня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у цій справі.

Не погодившись із ухвалою про відмову у відкритті провадження, ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до відповіді Тернівської міської ради Дніпропетровської області ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, отже, керуючись положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_3 у порядку цивільного та будь-якого іншого судочинства розгляду не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд першої інстанції на виконання вимог ч. 6 ст.187 ЦПК України звернувся до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (а. с. 40, 44) та на цей запит відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області надано відповідь, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 45).

Згідно із ст. ст. 46, 47 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов'язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Разом з тим, положеннями ч. 4 ст. 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред'явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Положеннями статті 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право попередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

З наведеного вбачається, що процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи можливе шляхом залучення правонаступника лише за умови, що фізична особа померла після відкриття провадження у справі.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного суд у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 183/4229/14-ц.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність відповідача - ОСОБА_5, припинилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у момент його смерті, тобто до моменту пред'явлення позову, отже відсутні підстави для застосування ст. 55 ЦПК України, а суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції положень ч. 1 ст. 185 ЦПК України, зокрема порушення строків вирішення питання про відкриття провадження у справі, базуються на невірному тлумаченні положень цієї норми без урахування інших норм процесуального права, а саме вимог ст. 187 ЦПК України.

Положеннями ч. 1 ст. 379 ЦПК України визначено підстави для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, однак посилань на такі порушення апеляційна скарга не містить, а тому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи скарги про наявність підстав для скасування ухвали Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 грудня 2018 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т.Б. Сало

Т. М. Шемета

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2019 року.