Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 445/520/17

провадження № 61-1928св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Львівгаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області у складі судді Пилип`яка П. В. від 14 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду у складі колегії суддів Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П., від 26 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Львівгаз» (далі - ПрАТ «Львівгаз») про стягнення збитків та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він проживає у будинку АДРЕСА_1 . За результатами перевірки ПрАТ «Львівгаз» газовий лічильник, встановлений у вказаному будинку, був визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту. На його неодноразові звернення до ПрАТ «Львівгаз» відповідач у заміні та встановленні газового лічильника відмовив та повідомив про те, що лічильник підлягає заміні за власні кошти споживача. Через сім місяців з часу зняття попереднього лічильника, він придбав новий лічильник за власні кошти та встановив його. Вважав відмову відповідача у встановленні лічильника газу за кошти ПрАТ «Львівгаз» незаконною і такою, що порушує його права як споживача.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ПрАТ «Львівгаз» на його користь 1 150,00 грн завданих збитків, витрачених на придбання лічильника газу, та 63 850,00 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив того, що законом не передбачено обов`язку відповідача щодо заміни за кошти суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, газового лічильника, а позивач не надав належних та допустимих доказів завдання йому збитків у результаті відмови відповідача у встановленні лічильника.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 650,00 грн судового збору скасовано. В решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Львівгаз» на користь позивача завданих збитків, витрачених на придбання лічильника газу, оскільки позивач не довів вказаних позовних вимог.

Також суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції помилково стягнув з позивача на користь держави судовий збір, оскільки позивач періодично проживає у будинку АДРЕСА_1 , а тому є побутовим споживачем послуг з газопостачання у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», отже є звільненим від сплати судового збору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині вимог про стягнення збитків та моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, що подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не врахували, що обов`язок із встановлення лічильників газу для населення відповідно до пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» покладено на відповідача. При цьому обов`язку щодо фінансування зазначених робіт за рахунок коштів населення як побутових споживачів природного газу, вказаним законом не передбачено. Отже забезпечення, встановлення (заміна) лічильників газу для населення є обов`язком відповідача, а відмова останнього встановити лічильник газу є неправомірною.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У справі, що переглядається, установлено, що позивач проживає без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2

18 березня 2016 року працівниками Золочівської районної служби Буського УЕГГ ПрАТ «Львівгаз» за адресою проживання позивача був знятий на періодичну повірку побутовий газовий лічильник G-4 «Самгаз», заводський номер 2275492, 2002 року випуску.

Згідно з довідкою від 19 квітня 2016 року № 381, виданої Червоноградською філією ДП «Львівстандартметрологія», газовий лічильник G-4 «Самгаз», заводський номер 2275492 , визнаний непридатним для подальшої експлуатації.

Починаючи з 19 липня 2016 року ОСОБА_2 , яка є власником вказаного будинку, та позивач неодноразово звертались до Золочівської районної служби Буського УЕГГ ПрАТ «Львівгаз» та на «урядову гарячу лінію» про заміну газового лічильника.

Листом від 26 липня 2016 року ПАТ «Львівгаз» повідомило позивача про те, що йому необхідно придбати новий газовий лічильник за власні кошти та звернутися до Золочівської районної служби Буського УЕГГ ПрАТ «Львівгаз» із заявою про виконання газомонтажних робіт.

28 вересня 2016 року позивач придбав газовий лічильник «Самгаз», вартістю 1 150 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Щодо обов`язку відповідача встановити споживачу лічильник газу

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС) оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року (відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно з Законом від 21 грудня 2017 року, - тільки для приготування їжі - з 01 січня 2021 року.)

За положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Якщо споживач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, не врахував наведені норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача не було обов`язку щодо встановлення за власні кошти газового лічильника.

Вказуючи на те, що законом не передбачений обов`язок відповідача щодо заміни за кошти суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, газового лічильника, суди попередніх інстанцій не врахували, що 11 серпня 2016 року внесено зміни до пункту 4 глави 8 розділу Х Кодексу ГРС, яким зокрема передбачено, що у разі прийняття Оператором ГРМ рішення про недоцільність проведення ремонту лічильника газу Оператор ГРМ зобов`язаний протягом п`ятнадцяти робочих днів після результатів проведення періодичної повірки (але не пізніше двомісячного строку після зняття лічильника газу на періодичну повірку) безкоштовно встановити власний розрахунковий лічильник газу (типорозміром не більше лічильника газу побутового споживача) для подальших комерційних розрахунків і в цей самий строк повернути побутовому споживачу його лічильник газу та письмово повідомити споживача про результати проведення періодичної повірки і прийняте рішення щодо недоцільності ремонту лічильника газу.

Отже, вказаними положеннями закону передбачено обов`язок відповідача встановити споживачу новий лічильник за рахунок підприємства.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на вказані вимоги закону уваги не звернули та, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , помилково виходили із того, що законом не передбачено обов`язку відповідача щодо заміни за кошти суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, газового лічильника.

Отже, судами зроблено помилкові висновки щодо підстав відмови у позові, що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваних судових рішень в частині мотивів відмови у позові.

Щодо компенсації витрат на придбання газового лічильника

У справі, що переглядається, сторони не оспорюють, що позивач є побутовим споживачем послуг з газопостачання у будинку АДРЕСА_1 і за власний рахунок встановив у вказаному будинку газовий лічильник G-4 «Самгаз», 2016 року випуску, вартістю 1 150 грн, що підтверджується відповідним товарним чеком.

Позивач ці витрати просить стягнути на підставі статті 22 ЦК України як збитки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Понесені позивачем витрати не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

21 грудня 2017 року внесено зміни до статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та доповнено її частиною другої, згідно з якою побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

За таких обставин, згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» витрати позивача, яких він зазнав у зв`язку з придбанням газового лічильнику, мають бути компенсовані йому за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу, а не у спосіб, який обрав позивач (стягнення збитків), тобто не шляхом стягнення з відповідача на його користь вартості газового лічильника.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків.

З огляду на це, безпідставними є доводи позивача про те, що вартість газового лічильника має бути компенсована йому відповідачем шляхом стягнення з відповідача на його користь грошових коштів.

При цьому позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з вимогою компенсувати йому витрати, яких він зазнав у зв`язку з придбанням газового лічильнику, за рахунок коштів, які ним сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Разом із тим, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення збитків, на вказані вимоги закону уваги не звернули та помилково вважали, що кошти, які витратив позивач на придбання лічильника, не підлягають стягненню з відповідача з тих підстав, що заміна газового лічильника здійснюється за власні кошти споживача, а тому оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивів відмови у позові.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, є безпідставними, оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків, відповідно, відсутні підстави для відшкодування останньому моральної шкоди (стаття 23 ЦК України, стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але судами зроблено помилкові висновки щодо підстав відмови у позові, оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 26 листопада 2018 року змінити в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: О. В. Білоконь Б. І. Гулько Є. В. Синельников С. Ф. Хопта