ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1231/19 Справа № 177/323/18 Суддя у 1-й інстанції - Суботіна С.А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Лозуватського житлово-комунального підприємства на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року у справі за позовом Лозуватського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 ОСОБА_2 ЖКП звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювалися в ході розгляду справи, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с.Лозуватка, вул. Калачевського (Котовського), будинок № 9 та є споживачем житлово-комунальних послуг з водопостачання та вивозу відходів, які надаються ОСОБА_2 ЖКП. Рішеннями ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району, ОСОБА_2 ЖКП визнано виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів, скориговано тарифи на вивіз відходів. ОСОБА_2 ЖКП облаштовано контейнерний майданчик для збору сміття та з березня 2013 року розпочато надання послуг з вивезення твердих побутових відходів мешканцям вулиці Калачевського (Котовського), серед яких і відповідач ОСОБА_1 Однак. споживач ОСОБА_1, користуючись послугами з вивезення відходів, не вносить у встановленому порядку плату за отримані послуги, у звязку з чим за період з лютого 2015 року по 01 лютого 2018 року має заборгованість за отримані послуги з вивезення твердих побутових відходів. Просили стягнути з відповідача суму заборгованості за отримані послуги з вивезення твердих побутових відходів в межах строку позовної давності в розмірі 751 грн., та нараховані на цю суму 3% річних 32 грн., інфляційні втрати 160,76 грн., а всього 943,76 грн. (а.с. 21-24).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року у задоволенні позовних вимог Лозуватського ЖКП було відмовлено (а.с.50-51).

З таким рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 ЖКП, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 58-62).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи рішенням ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 943-ХХХІV/VI від 27 лютого 2015 року, ОСОБА_2 ЖКП визнано виконавцем послуг з вивезення твердих побутових відходів на території ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району (а.с.9, 10).

Тарифи на вивезення твердих побутових відходів ОСОБА_2 ЖКП, визначені рішеннями ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29 вересня 2011 року та 27 лютого 2015 року (а.с.29, 30).

У рішенні ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29 вересня 2011 року визначено, що ОСОБА_2 ЖКП має провести поетапну роботу серед споживачів по укладенню договорів на вивіз твердих побутових відходів до 31 грудня 2011 року (а.с.29).

ОСОБА_2 ЖКП у березні 2013 року облаштувало контейнерний майданчик для збору сміття та розпочало надання послуг з вивезення побутових відходів мешканцям вулиці Калачевського (Котовського) с.Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області.

Відповідач ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: вул. Калачевського (Котовського), буд. 9, с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області, проживає та зареєстрпований у вказаному будинку (а.с.13, 31).

Згідно розрахунку заборгованості, наданного ОСОБА_2 ЖКП споживачу ОСОБА_1 нараховано заборгованість за надані послуги з вивезення відходів на загальну суму 943,76 грн. та надіслано йому досудову вимогу про її сплату (а.с.15, 16, 27).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи відповідач проживає у приватному будинку, договір між ОСОБА_2 ЖКП та відповідачем ОСОБА_1 про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів не укладався.

ОСОБА_2 ЖКП не направляло ОСОБА_1 пропозицію щодо укладення договору про вивіз побутових відходів.

Відповідач заперечував щодо того, що він користується послугами позивача з вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до комунальних послуг, серед інших, належить вивезення побутових відходів.

Відповідно до ст. 319, 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов'язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення.

За змістом ст. ст. 8, 9 Закону України «Про відходи» відходи є об'єктом права власності. Суб'єкти права власності володіють, користуються розпоряджаються відходами в межах, визначених законом. Споживачі мають вносити плату за користування послугами з вивезення побутових відходів.

Вищевказані норми закону не забороняють власнику відходів розпоряджатися ними на власний розсуд, в тому числі, але не виключно, укладати договори предметом яких є відходи.

Згідно ст. 19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до ч. 3 ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ОСОБА_2 ЖКП, як виконавець послуг з вивезення побутових відходів, не підготувало та не уклало зі споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, а відсутність такого проекту, унеможливила виконання ОСОБА_1 обовязку, передбаченого ст. 20 вказаного Закону, щодо укладення цього договору.

Крім того, відповідач заперечував та у справі не доведено, що відповідач, який є власником приватного будинку та проживає у ньому, дійсно без укладення відповідного договору, користується послугами позивача щодо вивезення твердих побутових відходів.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 житлово-комунальним підприємством наданий акт від 03 серпня 2018 року, підписаний депутатом ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_3, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 постійно користується послугами Лозуватського ЖКП та відмовляється укладати з підприємством договір на вивезення твердих побутових відходів.

Між тим, вказаний акт від 03 серпня 2018 року не може бути прийнятий до уваги апеляційним судом, оскільки складений був вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду від 16 липня 2018 року та був складений не постачальником послуг.

У справі не доведено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач користується послугами позивача з вивозу побутових відходів та факту відмови відповідача ОСОБА_1 щодо укладання відповідного договору, проект якого підприємством на час розгляду справи у суді першої інстанції складений не був, що суперечить вимогам рішення ОСОБА_2 сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 29 вересня 2011 року, яким на позивача покладено обов'язок провести поетапну роботу серед споживачів по укладенню договорів на вивіз твердих побутових відходів у строк до 31 грудня 2011 року

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Лозуватського житлово-комунального підприємства- залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді