Справа № 703/2145/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Литвин Г.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 06 вересня 2014 року вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час подружнього життя ними була придбана квартира АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу вищевказаної квартири від 20 жовтня 2015 року був оформлений на відповідача. Просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири .

Позивач в судове засідання не зявилася, надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач до суду не зявився, надіслав заяву в якій розгляд справи просить проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із свідоцтва про шлюб серії І-СР № 110631 виданого 06 вересня 2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Сміла реєстраційної служби Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 06 вересня 2014 року (а.с. 5).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2015 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 45916403 від 20 жовтня 2015 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 9).

Згідно абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може

бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частина 3 статті 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 придбана за час перебування сторін у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання . Оскільки відповідачем надіслана заява про визнання вимог позивача, суд вважає її обґрунтованою та такою, що подана добровільно, відтак, заявлені вимоги позивача є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674 - VI у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відтак, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 % судового збору.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 з Державного бюджету судом повертається 50 % судового збору, отже з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 352 гривні 40 копійок.

Керуючись ст. ст. 321, 325, 368, 370, 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 60, 61, 63, 69-71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», -

вирішив:

Визнати, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1 з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого 07 беерзня 2018 року за квитанцією № 0.0..1 в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого та жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жительки АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір в розмірі 352 (триста пятдесят дві) гривні 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі :

Позивач : ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителька АДРЕСА_4, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та житель ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2.

Головуючий О.П.Опалинська