УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.

за участю секретаря- Кострової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ляхової Тетяни Борисівни,стягував ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про примусове входження,-

встановив :

Старший державний виконавець Київського ВДВС місті Харкова ГТУЮ у Харківській області Ляхова Т.Б. звернулась до суду із поданням, в якому просить суд вирішити питання про примусове входження до квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .90 з метою повного виконання рішення суду.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що на виконанні Київського ВДВС м. Харків ГУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження ВП №37594864 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/4353/2012/03 виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 1500 грн. та судового збору в сумі 214,60 грн. Згідно виконавчого документу боржник мешкає за адресою АДРЕСА_3 . державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та заборони його відчуження, якою накладено арешт на все майно боржника. Виїздами державного виконавця за адресою боржника вказаною у виконавчому документі потрапити до приміщення не виявилось можливим, у зв`язку з чим виконавець звернувся до суду з дійсним поданням.

Відповідно до положеньч.2 ст.439 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець Ляхова Т.Б. в судове засідання не з`явилася, причини неявки не відомі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуюєся подання, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено зобовязання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ Ляховою Т.Б. від 15.04.2013р. відкрито виконавче провадження ВП №37584684 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2018/4353/2012/03 виданого Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1500 грн. та судового збору в сумі 214,60 грн.

Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постановою державного виконавця Ляхової Т.Б. від 27.04.2018року про арешт майна боржника, накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2 .

Виконавцем 21.02.2019року складено акт, згідно якого виконавцем Ляховою Т.Б ОСОБА_3 було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3 , однак двері ніхто не відчинив.

15.04.2019 року державним виконавцем Ляховою Т.Б. складено акт, згідно якого нею було здійснено вихід за адресою АДРЕСА_3 , однак дверей ніхто не відчинив, вдома ніхто не знаходився.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі, за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Суд зазначає, що недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обовязком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобовязань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч.1ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, якою встановлено межі застосування обмежень прав, обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Однак, державним виконавцем Ляховою Т.Б. не надано суду доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 на даний час, а також на підтвердження того, що вказане приміщення є його житлом, або належить йому на праві приватної власності.

Крім того, в матеріалах подання відсутні докази перевірки державним виконавцем наявності у боржника коштів на рахунку у банку, отримання боржником доходів, наявність рухомого майна, зокрема транспортного засобу.

Вказане свідчить, що державним виконавцем не вжито усіх передбачених заходів для виконання судового рішення.

Згідно пункту 8 розділу I «Загальні положення» Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (зі змінами), акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта.

Однак, суд звертає увагу, що зазначені акти державного виконавця було складено без участі понятих та в них відсутні відмітки про наявність/відсутність під час його складання: стягувача, боржника, понятих.

Суд також звертає увагу, що матеріали подання не містять документів про отримання боржником вимоги про здійснення виходу державним виконавцем за адресою боржника для здійснення виконавчих дій.

За таких обставин та з огляду на відсутність належних доказів щодо перешкоджання боржником вільному доступу до його житла, зважаючи також на те, що проникнення до житла є крайньою мірою, а зібраними на час розгляду подання державним виконавцем матеріалами виконавчого провадження не підтверджується законність та пропорційність втручання у житло, оскільки державним виконавцем не було вичерпано усі можливі засоби для виконання судового рішення суд приходить до висновку про те, що у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10,11-13,258- 260,263,439 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ляхової Тетяни Борисівни,стягував ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про примусове входження відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Харківського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.М. Бородіна