Провадження №4-с/369/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Бугайовій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про скасування постанови старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернулась до суду зі скаргою про скасування постанови старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника.

Свої вимоги боржник ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що у провадженні старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. знаходиться виконавче провадження № 55178480, яке було відкрите на підставі виконавчого документа ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.11.2017 року по справі № 369/8129/17 про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 в розмірі 250 000 грн., винесену в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

У поданій скарзі боржник ОСОБА_1 зазначала, що копію оскаржуваної постанови вона не отримувала, внаслідок чого була позбавлена можливості своєчасно її оскаржити. Про наявність вказаної постанови вона дізналась 06 грудня 2017 року, внаслідок чого, керуючись ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» просила вважати строк на оскарження вказаної постанови не пропущеним.

Оскаржувану постанову про арешт коштів від 21 листопада 2017 року боржник вважає такою, що була винесена з порушенням норм Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, Закону України «Про виконавче провадження», Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці».

Накладення арешту на всі рахунки, в тому числі й на рахунок боржника, на який надходила заробітна плата, позбавляє її засобів до існування, як самого боржника так і її малолітньої дитини.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 4 ст. 152, ст. ст. 383, 384, 386 ЦПК України, ОСОБА_1 просила скасувати постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 55178480.

01 листопада 2018 року ОСОБА_1 подала доповнення до скарги, в яких посилалась на те, що вона частково ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження і вона не знайшла ухвали суду про накладення арешту на майно та грошові кошти на рахунках, однак вважає постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника незаконною, оскільки відсутні законні підстави для її винесення.

В доповненнях ОСОБА_1 посилалась на те, що 23 листопада 2017 року була винесена незаконна постанова про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила внести виправлення до скарги та просила вважати правильною фактичну суму грошових коштів, на які накладено арешт, що в загальному розмірі становить 800 000 грн.

У судове засідання боржник ОСОБА_1 та її представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник стягувача ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області не з`явився, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області перебуває виконавче провадження № 55178480 з примусового виконання ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.11.2017 року у справі № 369/8129/17 про накладення арешту на грошові кошти в розмірі 250 000 грн., що належить ОСОБА_1 ..

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року у виконавчому провадженні № 55178480 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх рахунках боржника та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_4 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 275 000 грн..

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Телейчук Т.О. від 23 листопада 2017 року закінчено виконавче провадження № 55178480 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (постанова про арешт грошових коштів від 21.11.2017 року), на підставі вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 129 Конституції України закріплено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно вимог ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи скаргу в межах наведених в ній доводів, проаналізувавши в сукупності надані докази і застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, судом не встановлено порушень прав і законних інтересів боржника у виконавчому провадженні, які б підлягали захисту у спосіб задоволення скарги.

Старший державний виконавець Києво-Святошинського РВДВС ТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. приймаючи постанову про арешт коштів боржника від 21.11.2017 року у виконавчому провадженні № 55178480, діяв в межах наданих йому повноважень та у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження».

За вказаних підстав суд не вбачає підстав для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 про скасування постанови старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 81, 451 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , про скасування постанови старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Телейчук Т.О. від 21 листопада 2017 року про арешт коштів боржника, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня винесення ухвали.

Суддя Ковальчук Л.М.