Дата документу 04.03.2019 Справа № 332/1197/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 332/1197/18 Головуючий у 1 інстанції: Сінельнік Р.В.
№ провадження Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі:

головуючого: Воробйової І.А.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Будовської Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року за заявою Будовської Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_4 про стягнення витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, орган опіки та піклування районної адміністрації Заводської міської ради по Заводському району про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,

ВСТАНОВИВ:

07.12.2018р. Заводським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, було прийнято судове рішення, яким в задоволенні позову було відмовлено.

12.12.2018 року до суду звернулась адвокат Будовська Н.В. в інтересах ОСОБА_4, із заявою про стягнення судових витрат на правничу допомогу з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 в сумі 8300 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням адвокат Будовська Н.В. в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України

Відповідно до ч.1 п. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При цьому, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу , а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До заяви від 12.12.2018 року про компенсацію витрат на правничу допомогу, адвокатом Будовською Н.В. не було надано належних доказів на підтвердження цих витрат (а.с.140а).

Згодом, 21.01.2019 року до матеріалів справи були долучені копія договору про надання правової допомоги , акт виконаних робіт та виписка з книги обліку доходів та витрат особи, яка надає послуги у сфері права (а.с.175-177).

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

За змістом пункту 1.2 постанови правління Національного банку України "Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" від 15 грудня 2004 року № 637 касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форми касових ордерів, що використовуються спеціалізованими підприємствами та установами Національного банку України, які не мають оборотної каси, установлюються відповідним нормативно-правовим актом Національного банку України.

Посилання представника адвоката Будовської Н.В. , на виписку з книги обліку доходів та витрат особи, яка надає послуги у сфері права, як на письмовий докази сплати послуг за договором пpo надання правової допомоги, судом правильно не взято до уваги, оскільки зазначений бухгалтерський документ не містить всіх обов'язкових реквізитів.

У справі "Георгуліс та інші проти Греції" (Georgoulis and others v. Grece) Європейський суд з прав людини, пославшись на наведену вище справу "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), зазначив, що згідно з його практикою, відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, більше того, розумний характер їх розміру. Суд відзначив, що у цій справі на обґрунтування вимоги про відшкодування судових витрат не було надано підтверджуючих документів, які дозволили б йому точно розрахувати ці витрати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржена ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, правильно виходив з того, що стороною відповідача не було подано належних доказів про такі витрати .

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржена ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Будовської Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: