ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року

м.Суми

Справа №592/4255/18

Номер провадження 22-ц/816/1257/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 02 липня 2018 року,

в с т а н о в и в:

20 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 28 квітня 2017 року перебуває з відповідачем у шлюбі, за час якого у них народилась донька ОСОБА_3. Фактичні шлюбні стосунки з відповідачем припинені, він проживає окремо, а дитина знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач інших утриманців не має, працює, проте, свого обов'язку з утримання дитини та заявниці, яка перебуває у декретній відпустці, не виконує, тому просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 20 квітня 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 20 квітня 2018 року і до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання матері дитини - відмовити.

При цьому зазначає, що власного житла не має, сплачує щомісячно 3700 грн за оренду квартири та, крім того, з 09 січня 2019 року втратив роботу. Вказує, що має на утриманні дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також двох непрацездатних батьків-пенсіонерів та двох своїх сестер.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 28 квітня 2017 року перебувають у шлюбі і є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5, 6).

Позивач з дочкою зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідач зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 (а.с. 18).

Заявою від 29 травня 2018 року відповідач ОСОБА_2 повідомив суд першої інстанції, що проти позову він не заперечує та просить його задовольнити (а.с. 15).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував заяву відповідача про визнання позову та виходив з того, що ст. 180 СК України на батьків покладено обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття і, врахувавши положення ст. 182 цього Кодексу, визначив розмір аліментів у 1/4 частці від заробітку відповідача щомісячно. Крім того, суд дійшов висновку про те, що відповідач також має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї дружини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи вищевикладені положення закону, а також факт визнання відповідачем позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, а також на утримання матері дитини та правильно визначив їх розмір у частці від заробітку відповідача щомісячно, при цьому врахував стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що з 09 січня 2019 року він втратив роботу не заслуговують на увагу, оскільки на день ухвалення оскаржуваного рішення 02 липня 2018 року, що також вбачається з його трудової книжки, відповідач працював та мав постійний заробіток (а.с. 52-55). До того ж, відповідач звільнився за угодою сторін, тобто за власним бажанням.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги про скрутне матеріальне становище відповідачем в суді апеляційної інстанції були надані докази того, що він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 42). Проте, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме він утримує цю дитину. Водночас, наявність на утриманні у відповідача ще однієї дитини не має наслідком позбавлення іншої дитини гарантованого державою розміру аліментів.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для малолітньої дитини станом на 2018 рік, розмір аліментів у частці від заробітку відповідача (1/4), який був призначений судом, гарантує достатній рівень для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, належними та допустимими доказами відповідачем не підтверджено того, що станом на день ухвалення оскаржуваного рішення стан здоров'я та матеріальне становище позбавляли його можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі.

З висновками суду першої інстанції про стягнення аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) відповідача до досягнення дитиною трирічного віку колегія суддів також повністю погоджується.

Інші подані відповідачем докази також не свідчать про його неспроможність сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки та позивача у визначеному судом розмірі.

Зокрема, поданими відповідачем письмовими доказами не підтверджується, що саме у нього на утриманні знаходяться його батьки-пенсіонери, а також що він надає будь-яку матеріальну чи іншу фінансову допомогу своїм сестрам (а.с. 44-51).

Доказів про отримані доходи за 2018 рік відповідач також не надав, а тому колегія суддів позбавлена можливості оцінювати докази про щомісячні витрати ОСОБА_2 на оренду житла як такі, що свідчать про його матеріальне становище (а.с. 41).

Крім того, зміна матеріального або сімейного стану платника аліментів є підставою для зміни розміру аліментів у порядку ст. 192 СК України і не є підставою для зміни чи скасування судового рішення, якщо такі зміни відбулись після його ухвалення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г.Хвостик