Справа № 156/1083/17 Головуючий у 1 інстанції: Василюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/646/19 Категорія: 26 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В. А.,

суддів - Карпук А. К., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 17 серпня 2006 року уклав з відповідачем ОСОБА_2 договір позики коштів в сумі 55000 грн. і на підтвердження отримання грошей відповідач власноручно, в присутності двох свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , написала розписку, в якій зобов`язувалася повернути борг до 17 вересня 2016 року. На його неодноразові звернення відповідач не реагує, в добровільному порядку борг не повертає, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Оскільки ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовилася сплатити суму боргу за договором позики, тому за захистом своїх прав позивач звернувся до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача в свою користь борг за договором позики всього в розмірі 74255,69 грн., з яких: 55000 грн. сума боргу, 8494,90 грн. інфляційних втрат, 1787,50 грн. три проценти річних від простроченої суми, 8973,29 грн. проценти за користування позикою.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року позов в даній справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договорами позики від 17 серпня 2016 року в розмірі 74255 грн. 69 коп., з яких: 55000 грн. сума боргу, 8494 грн. 90 коп. інфляційних втрат, 1787 грн. 50 коп. три проценти річних від простроченої суми, 8973 грн. 29 коп. проценти за користування позикою.

Також стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Позивач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав доведеним факт надання позивачем ОСОБА_1 у позику грошових коштів ОСОБА_2 та неповернення відповідачем отриманої суми позики.

Такі висновки суду є правильними та ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права.

Правовідносини між фізичними особами щодо договорів позики регулюються нормами ст.ст.1046-1053 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2016 року відповідно до розписки ОСОБА_2 взяла кошти у ОСОБА_1 в сумі 55000 грн, які зобов`язувалася повернути до 17 вересня 2016 року (а.с. 5). Дана розписка написана та підписана відповідачем, про що не заперечувалось ним в судовому засіданні.

Текст боргової розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що сторона відповідача визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал боргової розписки, приєднаний саме позивачем до матеріалів справи (а. с. 92). Текст оригіналу розписки не містить надпису позивача щодо повернення суми боргу, а так само у суду першої інстанції не було підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами.

Вказані обставини також підтверджено наявною у справі копією рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 25 травня 2017 року по справі 156/776/16-ц (а.с. 10 - 15) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики у формі розписки, яким було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 21 липня 2017 року (а. с. 16 - 18) і яке має преюдиційне значення для цієї справи (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу покликання відповідача та його представника на відсутність в даній справі доказів, які б свідчили про факт передачі та отримання коштів, вказаних у договорі позики, що на їх думку в розумінні ст. 1046 ЦК свідчить про безгрошовість договору, а відтак про неукладеність такого договору.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст. 1051 ЦК України).

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59 ЦПК України).

Відповідач не заперечуючи факту підписання ним договору позики покликалась на безгрошовість такого договору.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, чого відповідачем не було зроблено.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_2 писала дану розписку під тиском чи не розуміючи значення своїх дій.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач зверталася з відповідним клопотанням до позивача про повернення їй боргової розписки, з підстав не отримання вказаних у договорі коштів, а також ОСОБА_2 не звертався в правоохоронні органи з приводу шахрайських дій позивача ОСОБА_1 , щодо примушування написання його даної боргової розписки.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що за борговою розпискою відповідач ОСОБА_2 підтвердила отримання 55000 грн та обов`язок по їх поверненню в 17 вересня 2017 року. Даний договір позики у формі розписки є чинним та у передбачений законом порядок недійсним не визнавався.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що на час розгляду даної справи відповідачем не виконано умови договору позики та сума позики ОСОБА_1 не повернута та стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 74 255,69 грн. гривень відповідно до представленого суду розрахунку суми заборгованості.

Правильність нарахованих сум судом перевірена та відповідачем не спростовувалась.

Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають матеріалам справи, зокрема, твердження відповідача про неналежне повідомлення її про час і місце розгляду справи спростовується копією розписки про вручення повідомлення з її особистим підписом (а.с.61), а відсутність повноважень її представника ОСОБА_6 - ордером №041519 на право представляти інтереси ОСОБА_2 як в Нововолинському міському суді, так і в суді апеляційної інстанції (а.с.52). Інші доводи були предметом дослідження судом першої інстанції, не спростовують висновків суду і на законність оскаржуваного рішення не впливають.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382- 384, п. 2ч. 3 389, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 13 березня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: