КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
Апеляційне провадження №22-ц/824/753/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Фінагеєва В.О.,

секретар -Тютюнник О.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грушко Олексій Олександрович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року у справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит», правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит» про визнання договору недійсним та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Національний Кредит», ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 05 вересня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття карткового рахунку № VIP -2576- PANDA , за умовами якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, надавши останньому право скористатись овердафтом у вигляді кредитної лінії у розмірі 100 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 36 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 23 липня 2015 року.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за договором у нього утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2015 року становить 944 346,11 грн. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 580 639,06 грн., заборгованості за процентами 46 284,26 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 28 922,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 288 500,12 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 944 346,11 грн.

ОСОБА_1 04 жовтня 2016 року звернувся до суду із зустрічним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» про визнання договору про відкриття карткового рахунку недійсним.

Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що договір між сторонами було укладено з порушенням чинного законодавства, оскільки в ньому не визначений строк його дії, який зазначений до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. При цьому, зміст договору суперечить Цивільному кодексу України, оскільки позивач, в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не проводив із ОСОБА_1 переддоговірної роботи та не повідомив про наявні форми кредитування, не надав детального опису загальної вартості кредиту, а розмір процентів за договором є невиправдано великим.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним з моменту укладання договір про відкриття карткового рахунку № VIP -2576-PANDA від 05 вересня 2012 року.

Крім цього, 19 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом як третя особа з самостійними вимогами до Банку та ОСОБА_1 про визнання укладеного договору № VIP-2576-PANDA недійсним.

Позов мотивований тим, що з початку 2012 року ОСОБА_3 з ОСОБА_1 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та у них є спільно набуте майно, а тому укладений правочин підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений без письмової згоди ОСОБА_3 . Тому просила суд визнати недійсним договір про відкриття карткового рахунку № VIP -2576-PANDA від 05 вересня 2012 року з моменту укладення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року позов Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Національний Кредит» заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку в сумі 944 346,11 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 3654,00 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» про визнання договору недійсним відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 про визнання договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Банк Національний Кредит» у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі та визнати недійсним з моменту укладання договір про відкриття карткового рахунку № VIP -2576-PANDA від 05 вересня 2012 року.

У апеляційній скарзі зазначає, що наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором не доведені належними та допустимими доказами, банк не надав суду первинних бухгалтерських документів. Вказує, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим та не відповідає вимогам закону. Тому суд безпідставно задовольнив позов банку.

Також апелянт наполягає на тому, що кредитний договір має бути визнаний недійсним, оскільки його зміст суперечить Цивільному кодексу України, а саме - у договорі не встановлено строк його дії. Посилається також на те, що рішення суду першої інстанції є немотивованим.

У відзиві на апеляційну скаргу, ПАТ «Банк Національний Кредит» вказує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Грушко О.О. заявив клопотання про призначення по справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року по справі призначено судову економічну експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи. До Київського апеляційного суду 06 червня 2019 року надійшов висновок судової економічної експертизи №22359 від 28 травня 2019 року.

Під час розгляду справи Київським апеляційним судом стало відомо, що 04 липня 2019 року відбулись відкриті електронні торги (аукціон), на яких ПАТ «Банк Національний Кредит» продало ОСОБА_2 кредитний портфель, що складається з прав вимог за 17 кредитними договорами забезпеченими іпотекою, зокрема, за кредитним договором №VIP-2576-PANDA, укладеним 05 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 .

На адресу апеляційного суду надійшов лист ПАТ «Банк Національний Кредит» з доданою копією договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 19 липня 2019 року та копія додатку №1 до вказаного договору, з яких вбачається, що право вимоги за кредитним договором №VIP-2576-PANDA, укладеним 05 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Національний Кредит» та ОСОБА_1 , перейшло до ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду залучено ОСОБА_2 як правонаступника кредитора - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит», у якості позивача у цивільній справі.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Грушко О.О. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представник правонаступника позивача - адвокат Шульга А.В. в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення,заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Встановлено, що 05 вересня 2012 року між ПАТ «Банк національний кредит» (за договором - Банк) та ОСОБА_1 (за договором - Держатель) було укладено Договір про відкриття карткового рахунку та виконання розрахунків за операціями з картками № VIP-2576-PANDA (т.1, а.с. 4-12).

За умовами вказаного договору, Банк відкриває Держателю картковий рахунок в національній валюті, надає йому у користування платіжну картку та виконує операції за розрахунками з Карткою згідно з умовами цього Договору і Порядку здійснення розрахунків за допомогою пластикових платіжних карток. Банк надає Позичальнику право скористатись овердрафтом у вигляді кредитної лінії без встановлення строку погашення траншами по картковому рахунку. Сторони домовились, що овердрафт становить 100 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 12 жовтня 2013 року та сплатою процентів в розмірі - 36,00 % річних.

Договором про внесення змін №1 від 22 липня 2013 року внесено відповідні зміни до вказаного договору та сторони домовились, що овердрафт становить 340000,00 грн. та діє до 23 липня 2014 року (т. 1, а.с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, другою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за договором і надав відповідачу пластикову картку № НОМЕР_3 та видав кредит, що підтверджується виписками із вказаного рахунку та розпискою про отримання платіжної картки (т.1, а.с. 31, 125-133, 134).

Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за вказаним договором, тому станом на 01 серпня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 склала 944 346,11 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 580 639,06 грн., заборгованості за процентами 46 284,26 грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 28 922,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 288 500,12 грн (т.1, а.с. 14-30, 125-133, 134, 135-136).

Доказів, що спростовують вказаний розрахунок, відповідач не надав. Розрахунок заборгованості, виконаний ОСОБА_1 (т.1, а.с. 178-183), оцінюється судом критично, оскільки не відповідає наявним у матеріалах справи випискам по рахунку. Суд звертає увагу, що такий розрахунок доданий відповідачем до клопотання про призначення експертизи в суді першої інстанції з метою доведення необхідності призначення експертизи. У цьому ж клопотанні відповідач зазначає, що не може визначити розмір своє заборгованості (т.1, а.с. 175).

Доказів на підтвердження погашення існуючого боргу, часткового виконання зобов`язань відповідач суду не надав.

Отже, суд перевірив розрахунок, виконаний банком. Вказаний розрахунок відповідає відомостям, що містяться у виписці по рахунку. Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості цього розрахунку.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та стягнення з відповідача заборгованості у загальному розмірі 944 346,11 грн.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовів з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У свою чергу, вчинення особами дій щодо виконання досягнутих домовленостей, тобто виконання прийнятих на себе прав і покладених обов`язків за угодою, є виконанням угоди.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього. Так, підписуючи кредитний договір ОСОБА_1 мав можливість ознайомитися та погодився з його умовами. Проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у договорі несправедливих умов.

Крім цього, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов`язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз`яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Встановлено, що договір укладений в письмовій формі, він підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами.

Окрім того, укладаючи договір, ОСОБА_1 був ознайомлений із тарифами Банку, Додатковою інформацією та Порядком здійснення розрахунку за допомогою пластикових карток, які є невід`ємними частинами кредитного договору, та власноруч підписав вказані документи на кожному аркуші (т.1, а.с. 7-12).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визнання кредитного договору недійсним у зв`язку із його безпідставністю.

Твердження апелянта щодо відсутності в умовах кредитного договору встановленого строку його дії спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а саме - текстом самого договору, з якого вбачається, що сторони домовились, що овердрафт становить 100 000 грн та діє до 12 жовтня 2013 року (п. 1.4), остаточне та повне погашення овердрафту перед банком здійснюється не пізніше 12 жовтня 2013 року (п. 1.6). Договором від 26 грудня 2014 року внесено зміни до п. 1.6 Договору та викладено його в редакції: «остаточне та повне погашення овердрафту перед банком здійснюється не пізніше 25 грудня 2015 року.

При цьому, положення п.6.1 Договору (Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором) не суперечать вимогам законодавства щодо змісту договору.

Посилання апелянта на недоведеність отримання відповідачем кредитних коштів та користування ними також оцінюються колегією суддів критично, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи виписками по рахунку ОСОБА_1 , в яких відображено, що останній користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість шляхом поповнення карткового рахунку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Грушко Олексій Олександрович залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 15 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді