Номер провадження: 22-ц/813/1598/19
Номер справи місцевого суду: 491/1381/17
Головуючий у першій інстанції Дорош В. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника прокуратури Одеської області Харитонової О.Є.,

представника Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

Ярошенко Г.Ю.,

ОСОБА_1 та його представника - адвоката Бойка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області, в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

30 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області (далі Ананьївська РДА) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в якій зазначив, що з 2001 року він є добросовісним користувачем нежитлових приміщень (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення (бувший аеродром), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Ананьївський район, Ананьївська Перша сільська рада «Комплекс будівель та споруд №3» (поза межами населеного пункту), та використовує їх для здійснення своєї господарської діяльності. Протягом всього строку володіння та користування вказаним майном жодною юридичною або фізичною особою до нього не пред`являлось вимог щодо повернення об`єктів нерухомості власниками майна. Він щорічно проводив ремонти господарських будівель, утримував їх в належному технічному і санітарному стані, проводив протипожежні заходи, тощо.

Вартість вказаних нежитловий будівель згідно звіту про незалежну оцінку майна станом на 18.09.2017 року становить 609180 грн. (а.с.31).

Позивач вказав, що земельна ділянка, на якій розташовані вище вказані приміщення, передана йому в оренду, а тому ним щорічно сплачується земельний податок за земельну ділянку під будівлями. На даний час він не може відшукати власників даних нежитлових приміщень з метою належного оформлення права власності на себе, а тому звернувся до суду з даним позовом та просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року та додатковим рішенням того ж суду від 26 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено (а.с.56-58).

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на «Комплекс будівель та споруд №3» (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), які розташовані за адресою: Одеська область, Ананьївський район, Ананьївська Перша сільська рада (поза межами населеного пункту).

Стягнуто з Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області на користь держави судовий збір у розмірі 6091,80 грн.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Одеської області ставить питання про скасування рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року та постановлення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив та заперечення проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач орендує земельну ділянку під нежитловими будівлями, які є предметом позову, що підтверджується ксерокопією договору оренди земельної ділянки від 15 січня 2002 року (а.с.7-12).

Рішенням Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області №178-У11 від 14 липня 2017 року об`єктам нерухомості (бувший аеродром) присвоєно адресу: Одеська область, Ананьївський район АДРЕСА_2 Ананьївська Перша сільська рада «Комплекс будівель та споруд №3» (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), а також виготовлено технічний паспорт (а.с.13-28).

У відповідності до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№105639442, 105639443 від 30 листопада 2017 року, відомості у вказаних реєстрах стосовно майна, яке є предметом позову, відсутні (а.с.29-30).

Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року визнано неправомірним та скасовано рішення Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області №79-VII від 06 липня 2016 року «Про взяття на облік нежитлових приміщень» (а.с.42-43).

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 26 червня 2017 року в задоволенні позову ПП Приватно-орендного підприємства «Мрія» до Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, СВК «Маяк», Ананьївської РДА, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю також відмовлено (а.с.45-50).

Таким чином, судом першої інстанції було враховано, що спірним майном (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення (бувший аеродром), які знаходяться за адресою: Одеська область, Ананьївський район, Ананьївська Перша сільська рада «Комплекс будівель та споруд №3» поза межами населеного пункту, позивач відкрито та безперервно володіє протягом більш ніж 10 (десять) років, а тому є правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на вище вказані нежитлові приміщення. При цьому судом було враховано, що заволодіння спірним майном позивачем було добросовісним, відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб і знаходилося на протязі 2001-2017 років в безперервному володінні і використанні позивачем.

Судом також було враховано, що згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Крім того, частина 4 вказаної статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи з викладеного, та враховуючи, що п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України перебачено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Однак, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Так, судом першої інстанції залишено поза увагою, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно визнано без законних на те підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилався на положення ст. 344 ЦК України, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з 2001 року добросовісно володіє «Комплексом будівель та споруд № 1», розташованим за адресою: АДРЕСА_3 Ананьївский АДРЕСА_4 Одеська АДРЕСА_5 , до складу якого входять вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення (колишній аеродром). При цьому, позивач зазначив, що земельна ділянка, на якій розташовано спірне майно, передана йому в оренду згідно договору від 15.01.2002 року, № 32.

Разом з тим, позивачем вказано, що відсутність власників спірного майна унеможливлює оформлення права власності у встановленому законом порядку.

Крім того, судом не було враховано, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що вищевказані спірні будівлі використовуються позивачем для здійснення господарської діяльності, щорічно ремонтуються, утримуються в належному технічному та санітарному стані.

У порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України суд неповно з`ясував обставини, які мають значення у справі, та в обгрунтування оскаржуваного рішення послався лише на договір оренди земельної ділянки від 15.01.2002 № 32, рішення Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області від 14.07.2017 № 178-VІІ про присвоєння об`єкту нерухомості адреси, інформацію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.11.2017 року.

Однак, постанова Ананьївського районного суду Одеської області від 27.02.2017 у справі № 491/1598/16-а, а також рішення господарського суду Одеської області від 26.06.2017 у справі № 916/3390/14, на які також послався суд в оскаржуваному рішенні, жодним чином не підтверджують позовних вимог (а.с.42-43, 45-50).

Так, постанова Ананьївського районного суду Одеської області від 27.02.2017 року у справі № 491/1598/16-а за позовом Приватно-орендного підприємства «Мрія» до Ананьївської Першої сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 06.07.2016 № 79-VII «Про взяття на облік нежитлових приміщень» свідчить про те, що доводи позивача про його володіння спірним майном ніким не оспорювалось, є безпідставними.

Зазначеною постановою встановлено, що Ананьївською Першою сільською радою 06.07.2016 року ухвалювалось рішення про взяття на облік, як безхазяйних, нежитлових приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 сільська рада АДРЕСА_6 , №№ АДРЕСА_7 64.

Однак, це рішення сільської ради № 79-VII було скасовано, у тому числі з підстав порушення порядку взяття на облік безхазяйних речей, передбаченому ч. 2 ст. 335 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано, чи є нежитлові приміщення, розташовані за адресами: АДРЕСА_3 сільська рада вул АДРЕСА_8 Лісова, АДРЕСА_9 , тотожними спірним приміщенням, які є предметом спору у даній справі.

Тобто, у разі, якщо мова йде про одні і ті ж приміщення, то суду належало у відповідності до приписів ч. 3 ст. 53 ЦПК України залучити Ананьївську ОСОБА_2 сільську раду до участі у справі, як третю особу, оскільки спірне майно та земельна ділянка, на якій воно розташовано, перебуває на території Ананьївської Першої сільської ради, яка до того ж є орендодавцем вищевказаної земельної ділянки.

Зазначені обставини свідчать про те, що вищевказаною постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 27.02.2017 року у справі № 491/1598/16-а спростовуються доводи позивача про відкрите та безперервне користування майном, відсутність на нього претензій у інших осіб, як того вимагає ст. 344 ЦК України.

Вищевказані доводи позивача також спростовуються судовим рішенням у справі № 1501/998/12 за позовом фізичних осіб до Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області, за участю третьої особи: Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Так, в обгрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що вони працювали в КСП «Перемога» Ананьївського району та під час розпаювання земель та майна між членами колишнього КСП отримали сертифікати на майнові паї, однак, належні їм паї в натурі, грошима чи цінними паперами не отримали. Належне їм спірне майно передали у користування ПОП «Мрія», а всі документи з реформування аграрного сектору економіки були передані відповідачу, яким свідоцтво про право власності не було видано, тоді як позивачі користуються нерухомим майном відкрито та безперервно протягом 12 років.

Крім того, у серпні 2014 року до господарського суду Одеської області з позовом звернулось ПП ПОП «Мрія» до Ананьївської Першої сільської ради Ананньївського району, СВК «Маяк», Ананьївської РДА, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Однак рішенням господарського суду Одеської області від 26.06.2017 року у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено, про що вказано вище (а.с.45-50). Разом з тим, вказане судове рішення також спростовує доводи позивача ОСОБА_1 щодо відкритості його одноособового користування і безперервності володіння вказаним спірним майном протягом встановлених законом строків.

Таким чином, оскільки у відповідності до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, то вказаними судовими рішеннями спростовуються доводи позивача ОСОБА_1 щодо його одноособового користування і безперервності володіння вказаним спірним майном протягом встановлених законом строків.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ст. 335 ЦК України річ, яка не має власника або власник якої невідомий, є безхазяйною. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, Ананьївською РДА не вжито жодних заходів для передачі спірного нерухомого майна у комунальну власність.

Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області також були неналежним чином вжиті заходи, оскільки ними не оскаржено судові рішення, постановлені у справах №№ 916/3390/14, 491/1598/16-а, 491/1381/17, що стосувались спірного майна.

Крім того, незважаючи на очевидну необґрунтованість позовних вимог, Ананьївською РДА як відповідачем у даній справі, взагалі не вирішено питання щодо оскарження судового рішення, за яким безпідставно визнано право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Всі вищезазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що вказаними державними органами неналежним чином реалізовано владні повноваження, що є підставою для звернення прокурора з цією апеляційної скаргою.

У відповідності до положень ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» земельні ділянки під господарськими будівлями та дворами за межами населених пунктів на території Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносяться до земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с. 77).

Таким чином, визнаючи право власності на комплекс будівель та споруд №3 (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), які розташовані за адресою: Одеська область, Ананьївський район, Ананьївська Перша сільська рада (поза межами населеного пункту), суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають значення у справі, та фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для обслуговування цього майна.

Такого висновку колегія судів дійшла, виходячи з того, що відповідно до вимог ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною 2 цієї статті передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», чинному станом на момент підписання спірного договору, при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави.

Виходячи із приписів п.п. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, на території Одеської області землями державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджається Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Відповідно до положень п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення в цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Тобто, постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції, всупереч наведеним нормам законодавства постановив рішення, яким вирішив питання про права та обов`язки ГУ Держгеокадастру в Одеській області, яке не залучене до участі у справі.

Зазначені обставини призвели до порушення інтересів держави, які полягають у тому, що визнання в судовому порядку за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, яка належить державі, за відсутності на це законних підстав, порушує майнові права та інтереси держави, а також право держави на особливо цінні землі сільськогосподарського призначення в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Ананьївської РДА та Ананьївської Першої сільської ради.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується ксерокопіями пенсійного посвідчення та довідки до акту огляду МСЕК (а.с.6), то у відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне судовий збір у сумі 9137,70 грн., який був сплачений прокуратурою Одеської області за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оригінал платіжного доручення № 2108 від 03 грудня 2018 року мається на аркуші справи 87.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської областізадовольнити.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити.

Судовий збір у сумі 9137,70 грн. (дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 70 копійок), який був сплачений прокуратурою Одеської області за подання апеляційної скарги, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оригінал платіжного доручення № 2108 від 03 грудня 2018 року на аркуші справи 87.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Повне судове рішення складено 07.06.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра