Справа № 615/1814/18
Провадження № 2/615/160/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2019 року м. Валки
Валківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Логвінова А.О.,
за участю секретаря судового засідання Партоли О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,
за участю учасників судового процесу:
позивача ОСОБА_1,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1М.) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_2В.), в якому просить визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 34 по вул. Миру у с. Костів Валківського району Харківської області та примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником будинку № 34 по вул. Миру у с. Костів Валківського району Харківської області. Відповідач ОСОБА_2 є її сином та зареєстрований у вказаному житловому будинку, однак з 2013 року не проживає у зазначеному будинку, у звязку з чим позивач позбавлена можливості оформити субсидію.
Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.
Відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Миру, 34, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 534353 від 02.04.2008 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18341394 від 02.04.2008 року (а.с. 8-9).
Відповідно до листа Костівської сільської ради Валківського району Харківської області № 02-25/320 від 26.11.2018 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).
Згідно копії свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації цивільного стану Валківського районного управління юстиції Харківської області 09.01.2019 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_1.
З акту, складеного 19.11.2018 року комісією у складі: депутата сільської ради ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року (а.с. 10).
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання, що вона з 2005 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та є сусідкою ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 мешкає одна у житловому будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Миру, 34, відповідач ОСОБА_2 з 2010 року за вказаною адресою не проживає.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надала показання, що вона з 1988 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, та є сусідкою ОСОБА_1. Позивач ОСОБА_1 більше 10 років мешкає одна у житловому будинку, що знаходиться за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Миру, 34. Відповідача ОСОБА_2 вона не бачила вже близько пяти чи шести років.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Крім того, за нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Оскільки відповідач доводиться сином позивачу та відповідно є членом її сімї у розумінні статті 64 ЖК УРСР, у даних правовідносинах підлягає застосуванню положення статтей 405 ЦК України, статтей 150, 156 ЖК України, що регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.
Зазначена позиція кореспондується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною в постанові від 16 листопада 2016 року (справа № 6-709цс16).
Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майна.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Враховуючи, що ОСОБА_2 в житловим будинку, розташованому за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Миру, 34, що належить позивачу на праві приватної власності, не проживає понад один рік, встановлює перешкоди у користуванні власником своєю власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 34 по вул. Миру у с. Костів Валківського району Харківської області підлягають задоволенню.
Щодо позовної вимоги про примусове зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Костів, вул. Миру, 34, суд зазначає наступне.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття особи з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 141, 223, 247, 259, 263-265, 280- 284, 352, 354-355 ЦПК України,суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 34 по вул. Миру у с. Костів Валківського району Харківської області.
В іншій частині позову - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 07.03.2019 року.
Суддя А.О. Логвінов