ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/2507/17

Провадження № 22-ц/818/2232/19

Категорія: договірні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року у складі судді Сугачової О.О.,

у цивільній справі № 643/2507/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,-

встановив:

23.02.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та просив стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 134850грн., а також судові витрати та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 10.03.2010 він надав ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 134850грн. на день звернення до суду, під 3 % на місяць. ОСОБА_1 зобов`язався повернути гроші за вимогою. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому ОСОБА_3 змушений звернутись до суду з позовом.

Рішенням рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 134850,00 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1340 грн.

В іншій частині вимог позову суд вирішив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що позовну заяву було подано особою, яка не мала повноважень на представництво інтересів позивача.

Крім того, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню у зв`язку із пропущенням строку давності оскільки, під час допиту позивача та відповідача у судовому засіданні встановлено, що остання вимога позивача про повернення позики відповідачем була пред`явлена у першій половині січня 2014 року, тобто це означає, що вимога пред`являлася до 15.01.2014 року. Позовну заяву підписано 20.02.2017 року, а відповідно до відомостей інтернет- порталу Судова влада України, до суду позовна заява надійшла 23.02.2017 року.

Таким чином, позовна заява повинна була бути подана не пізніше 15.02.2017 року.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії розписки, 10 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав у позику грошові кошти у розмірі 5000 доларів США під 3 % річних у ОСОБА_3 до вимоги (а.с. 4).

ОСОБА_1 відповідно до вимог статті 1051 ЦК України не оспорював договір позики, не спростував, та підтверджує факт написання ним розписки.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що наявність розписки підтверджує укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору позики, зобов`язання за яким відповідачем належним чином перед позивачем не виконано, позику не повернуто.

Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа дізналися або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України).

Строк повернення коштів у розмірі 5 000 доларів США договором не визначено, тому відповідно до абзацу 2 частини першої статті 1049 ЦК України позика повинна бути повернута протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги про це.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що позивач звертався до нього у 2014 році з вимогою про повернення коштів та не надано доказів того, що він частково повертав суму боргу, а тому у суду відсутні підстави для застосування позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів у справі та висновків суду не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина