Справа № 149/2349/18
Провадження № 22-ц/801/360/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуСправа № 149/2349/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року, ухвалене у складі судді Гончарук-Аліфанова О. Ю., дата складання повного тексту рішення 04 грудня 2018 року, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ТОВ «Щедра нива» звернулося у суд з позовом до ТОВ «Ступник-агро», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди землі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 лютого 2018 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, належної відповідачу, строком на 10 років. Даний договір було зареєстровано 21 жовтня 2019 року. Тому, на думку позивача, його дія закінчується в жовтні 2019 року.

Однак позивач дізнався, що 03 лютого 2018 року між відповідачами укладено договір оренди тієї ж земельної ділянки, який просило визнати недійсним.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 03 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» щодо земельної ділянки, площею 3,1744 га, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, зареєстрований 16 лютого 2018 року за № 24911594.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» на користь ТОВ «Щедра нива» судові витрати в розмірі 1762 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в період дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», він має бути визнаний недійсним, відповідно до положень статей 203, 215, 640 ЦК України, статті 125 ЗК України, статей 18, 20 ЗУ «Про оренду землі».

Суд також зазначив, що згідно договору оренди землі від 02 лютого 2008 року, сторони у відповідному розділі договору погодили строк його дії - 10 років, погодили також припинення дії договору саме у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 37 договору), строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки, та закінчуватися раніше строку, на який його укладено. Тобто, строк дії договору земельної ділянки, починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення, відтак він чинний протягом 10 років з дня державної реєстрації, тому зазначення терміну його дії - 02 лютого 2018 року не відповідає вимогами статей 759, 760, 792, 763, 631 ЦК України, статті 31 ЗУ "Про оренду землі" та змісту договору від 02 лютого 2008 року.

Не погоджуючись із рішенням суду, ТОВ «Ступник-агро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що сторони договору оренди землі від 02 лютого 2008 року визначили остаточну дату терміну його дії «02 лютого 2018 року». При цьому, визначення кінцевої дати терміну дії договору оренди землі не суперечить принципу свободи договору та положенням Закону України «Про оренду землі». Таким чином, після 02 лютого 2018 року договір оренди землі від 02 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива» припинив свою дію.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Щедра нива», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива» по різному тлумачать зміст договору оренди землі від 02 лютого 2018 року, а тому ОСОБА_3 перед укладання договору оренди землі із ТОВ «Ступник-арго» повинен був звернутися до ТОВ «Щедра нива» з приводу з'ясування думки щодо строку дії договору, а в разі недосягнення згоди - до суду з приводу тлумачення змісту правочину та лише після цього укладати спірний договір оренди.

З огляду на те, що спірний договір оренди землі був зареєстрований в період дії договору оренди землі від 02 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива», що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», тому суд першої інстанції правомірно визнав його недійсним.

У судовому засіданні представник ТОВ « Ступник-агро» підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині вирішення матеріально-правових вимог відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

02 лютого 2008 року між ОСОБА_3 /а.с. 12-13/ та ТОВ «Щедра нива» було укладено договір оренди належної ОСОБА_3 згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 /а. с. 14-15, 30, 32/ земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_3, розташованої на території Кропивнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області /а. с. 8-10/.

Згідно пункту 8 зазначеного договору, який розміщений в розділі "Строк дії договору", його укладено на 10 років і діє до 02 лютого 2018 року.

Згідно пункту 37 договору, його дія припиняється у разі зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

З пунктом 43 договору слідує, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір оренди від 02 лютого 2008 року було зареєстровано у Хмільницькому районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК» 21 жовтня 2009 року за № 03.

Сторонами було підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, що орендується, 02 лютого 2008 року /а. с. 15/.

03 лютого 2018 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ступник-агро» було укладено договір оренди земельної ділянки б/н, згідно якого ОСОБА_3 передав в оренду ТОВ «Ступник-агро» земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3 /а. с. 28-29/.

Вказаний договір зареєстровано 20 лютого 2018 року за номером 39758216 /а. с. 11, 33/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в період дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», а тому він має бути визнаний недійсним, відповідно до положень статей 203, 215, 640 ЦК України, статті 125 ЗК України, статей 18, 20 ЗУ «Про оренду землі».

Суд також зазначив, що згідно договору від 02 лютого 2008 року, сторони у відповідному розділі договору погодили строк його дії - 10 років, погодили також припинення дії договору саме у разі закінчення строку, на який його було укладено (п. 37 договору), строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки, та закінчуватися раніше строку, на який його укладено. Тобто, строк дії договору земельної ділянки, починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення, відтак він чинний протягом 10 років з дня державної реєстрації, тому зазначення терміну його дії - 02 лютого 2018 року не відповідає вимогами статей 759, 760, 792, 763, 631 ЦК України, статті 31 ЗУ "Про оренду землі" та змісту договору від 02 лютого 2008 року.

Зазначений висновок суду першої інстанції в частині вирішення матеріально-правових вимог ґрунтується на нормах матеріального права та обставинах справи, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини п'ятої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухомість майна, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до частин першої-третьої, п'ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки був зареєстрований в період дії договору оренди землі, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, що порушує право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Щедра нива», оскільки одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об'єктом оренди двох договорів, укладених з різними орендарями, тому наявні правові підстави для визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним на підставі частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, оскільки він укладений у період дії попереднього договору.

Колегія суддів також зазначає, що одночасне існування двох договорів оренди та їх державної реєстрації суперечить вимогам Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Аргументи апеляційної скарги про те, що сторони договору оренди землі від 02 лютого 2008 року визначили остаточну дату терміну його дії до «02 лютого 2018 року», при цьому, визначення кінцевої дати терміну дії договору оренди землі не суперечить принципу свободи договору та положенням Закону України «Про оренду землі», тому після 02 лютого 2018 року договір оренди землі від 02 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Щедра нива», припинив свою дію, колегія суддів не вважає такими, що дають правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання.

За змістом частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

Дійсно, невідповідність фактично зазначеного строку дії договору (10 років) кінцевому терміну його спливу («02 лютого 2018 року») утруднює однозначне розуміння пункту 8 договору та ставить під сумнів обрахування реального строку його дії.

Водночас сторонами такі умови договору були погоджені, що підтверджено їхніми підписами у договорі, а питання щодо недійсності договору та окремих його положень чи їх зміни сторонами не ініціювалось і не вирішувалось.

На необхідність врахування зазначених обставин звертає увагу Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 542/1405/15-ц.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_3 не звертався у суд з приводу тлумачення змісту договору оренди землі від 02 лютого 2008 року з тих підстав, що зазначений договір в частині строку його дії по різному тлумачится його сторонами.

Відповідно до положень частин третьої і четвертої статті 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, тексти типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Проте, суд першої інстанції, розподіляючи судові витрати у відповідності до статті 141 ЦПК України, не звернув уваги на те, що стягнення судових витрат у солідарному порядку чинним законодавством не передбачено, у зв?язку з чим рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а витрати понесені позивачем за подання позовної заяви стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв?язки з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині розподілу судових витрат, а в частині вирішення матеріально-правових вимог є законним та обґрунтованим, то понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» задовольнити частково.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1., прож. АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_5, виданий Хмільницьким МРВ УМВС України у Вінницькій обл. 13 липня 2000 року, ІПН НОМЕР_2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро» (, Вінницька обл., Хмільницький р-н, с. Ступник, вул. Польова, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Щедра нива» (, Вінницька обл., Хмільницький р-н, с. Клітенка, вул. Т. Г. Шевченка, 1А) судові витрати в розмірі 1762 (тисячі семисот шестидесяти двох) гривень, тобто по 881 гривні з кожного.

В іншій частині рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 листопада 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв?язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Ступник-агро».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 11 березня 2019 року.