ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/3698/18

провадження № 22-ц/4809/943/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Харківський національний університет Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 2019 року у складі судді Ткаченка Б.Б. і

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба (далі - Університет) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив: стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба суму у розмірі 266 851,51 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 під час навчання.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач відповідно до контракту проходив навчання та військову службу в Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, однак контракт був достроково розірваний, а відповідач виключений зі списків особового складу.

Під час укладення контракту відповідач зобов`язався відшкодувати витрати на утримання в університеті, в разі дострокового розірвання контракту, однак на теперішній час кошти не повернув.

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 2019 року в заяві ОСОБА_1 про визнання позову відмовлено, провадження у справі за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання закрито.

Роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, тому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі Харківський національний університет Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку, щодо непідвідомчості справи та фактично неправильно застосував норми матеріального права.

На думку позивача, за предметом позов підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства та поданий у чіткій відповідності до вимог законодавця.

Контракт, у зв`язку з невиконанням умов якого заявлено вимогу про стягнення коштів з відповідача, є цивільно-правовим договором, спору між сторонами щодо відрахування курсанта з навчання та звільнення з військової служби не виникає, а тому таку вимогу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, суд здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо закриття провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, за своєю правовою природою є публічно-правовими, а тому даний спір, який виник між сторонами, підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду є правильним виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба і відповідачем був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ.

Згідно з пунктом 1 контракту відповідач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання), і добровільно взяв на себе зобов`язання: проходити військову службу (навчання); мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера; сумлінно виконувати вимоги статутів ЗСУ, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; добровільно відшкодувати Міноборони виплати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу; подавати про себе та членів своєї сім`ї інформацію, необхідну для проходження військової служби та соціального захисту (т. 1, а. с. 6).

26 квітня 2018 року молодший сержант ОСОБА_1 подав рапорт про відрахування його з числа курсантів Університету у зв`язку з відмовою від проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу (т. а. с. 16).

Відповідач зобов`язався відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, що підтверджується його підписом в загальному розрахунку № 452 від 06 червня 2018 року. (т. 1, а. с. 8).

08 червня 2018 року контракт про проходження військової служби (навчання), укладений між Міністерством оборони України в особі начальника Університету і відповідачем був достроково розірваний та відповідач був виключений зі списків особового складу Університету наказом начальника Університету (по стройовій частині) від 07 червня 2018 року (т. 1, а. с. 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

За змістом п. 2 ч. 1 ст.19 КАС України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Пунктом 17 ч. 1, ст.4 КАС України визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

За змістом ч. 1, ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Одним із видів військової служби є військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів (частина шоста вище зазначеної статті).

Згідно з ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" п. 1 ч. 5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Таким чином, навчаючись у вищому навчальному закладі Міноборони, особа проходить військову службу, яка відповідно до зазначених норм КАС України вважається публічною службою.

А тому спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічні висновки зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 10 квітня 2019 року у справі № 705/1664/17 (провадження № 14-31цс19), які є обов`язковими для всіх судів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]»..

З урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського національного університету Повітряних Сил ім.Івана Кожедуба залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06.06.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко