КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/4677/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сержанюка А.С.,

секретар судового засідання: Чорнобривець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє через представника - адвоката Тарасова Сергія Олексійовиача, на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у складі судді Волошина В.О. у справі за позовом ОСОБА_3 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка Володимира Івановича про скасування рішення, визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка В.І., в якому просив скасувати рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження змін до реєстру вимог акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Камбіо» від 07 липня 2016 року №1164; визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. щодо акцептування (включення) додаткових вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 262 165 107,16 грн. до 3-ї черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Камбіо» та їх погашення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб перерахувати ПАТ «Банк Камбіо» отримані кошти, що надійшли від ПАТ «Банк Камбіо».

11 січня 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та призведе до порушення майнових прав позивача.

Тому позивач ОСОБА_3 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації вносити відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи щодо Приватного акціонерного товариства «Банк Камбіо».

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з'ясування обставин справи судом першої інстанції, і задовольнити заяву про забезпечення позову. Вказує, що невжиття заходу забезпечення позову може в подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення. Вважає, що захід забезпечення позову, про який просить позивач, не порушує інтереси учасників справи та інших осіб.

Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, не допускається законом, оскільки забезпечення позову по суті стосується зупинення процедури ліквідації банку.

Відповідач Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Северин Ю.П. надав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав, що у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, суд фактично заборонив би дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», спрямовані на виконання передбачених законом функцій Фонду щодо ліквідації неплатоспроможного банку.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутні правові підстави для задоволення поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сторона позивача фактично хоче призупинити ліквідацію банківської установи, що процесуально є недопустимим. При цьому судом ураховано, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридична особа: Приватне акціонерне товариство «Банк Камбіо» - не існує.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частин 6, 7, 8 ст.150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов'язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у ОСОБА_3 до звернувся до суду із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенка В.І., в якому просив скасувати рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження змін до реєстру вимог акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Камбіо» від 07 липня 2016 року №1164; визнати неправомірними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Додусенка В.І. щодо акцептування (включення) додаткових вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в сумі 262 165 107,16 грн. до 3-ї черги реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк Камбіо» та їх погашення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб перерахувати ПАТ «Банк Камбіо» отримані кошти, що надійшли від ПАТ «Банк Камбіо» (а.с.1-10).

11 січня 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації вносити відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи щодо Приватного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (а.с.15-20).

В обґрунтування заяви позивач ОСОБА_3 вказав, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та призведе до порушення майнових прав позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовлено (а.с.28-29).

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, і доходить висновку про неможливість вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони суб'єктам державної реєстрації вносити відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про припинення юридичної особи щодо Приватного акціонерного товариства «Банк Камбіо», оскільки обраний позивачем захід забезпечення позову є недопустимим, у відповідності до вимог статті 150 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із доводами, викладеними у відзиві Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» СеверинаЮ.П. на апеляційну скаргу, і вважає, що у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, суд фактично заборонив би дії уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо», спрямовані на виконання передбачених законом функцій Фонду щодо ліквідації неплатоспроможного банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що невжиття заходу забезпечення позову може в подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки не впливають на правильність вирішення судом першої інстанції заяви.

Також, апеляційний суд ураховує, що судом першої інстанції дотримано вимог імперативних норм законодавства - ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, і дотримався положень статті 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» березня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова А.С. Сержанюк