Справа № 703/929/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Опалинської О.П.

при секретарі судового засідання Харченко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, Зорянської сільської ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, Зорянської сільської ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина земельну частку (пай) площею 3,12 в умовно-кадастрових га, яка знаходиться в адміністративних межах Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області. Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_3 шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном померлої, але юридично її не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,7036 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 1,96 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адмінмежах Санжариської сіьскої ради Смілянського району Черкаської області, автомобіль ВАЗ-211540, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 та на майно померлої ОСОБА_2 , яке вона успадкувала, але юридично не оформила.

За життя ОСОБА_3 склала заповіт в якому все своє майно де б воно не було, і з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_1 . Позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Тому звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно по заповіту, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

Представник Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області в судове засідання не з`явився, сільський голова надіслав до суду заяву в якій справу просить розглядати без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.

Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , яке видане 27 лютого 2019 року виконавчим комітетом Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.6).

Із свідоцтва про народження НОМЕР_4 виданого 01 лютого 1942 року вбачається, що ОСОБА_2 записана матір`ю ОСОБА_4 , 1942 року народження (а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_5 , яке видане 20 січня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Смілянському районі Смілянського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с.7).

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_6 виданого Попівською сільською радою Смілянського району Черкаської області ОСОБА_3 записана матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 18).

Із заповіту від 19 червня 2012 року зареєстрованого в реєстрі за № 15 вбачається, що ОСОБА_3 склала заповіт в якому все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_1 , який на день смерті не змінений та не скасований (а.с. 14).

З довідки Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 18 лютого 2019 року № 91 вбачається, що ОСОБА_2 проживала у своєї дочки ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 (а.с. 25).

Як вбачається з довідки Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області від 26 лютого 2019 року № 82 ОСОБА_3 є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 (а.с. 28).

З державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_7 виданого 11 січня 2007 року Санжариською сільською радою Смілянського району Черкаської області вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,7036 га для ведення особистого селянського господарства (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_8 вбачається, що ОСОБА_3 є власником легкового автомобіля ВАЗ-211540, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 16).

Із довідки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області № 29-6-0.34-29/120-19 від 13 лютого 2019 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_6 відповідно до розпорядження від 18 червня 1997 року № 225 зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай), що виданий Ружинською райдержадміністрацією за № 543 від 16 березня 2005 року (а.с. 26).

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 лютого 2017 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка ОСОБА_1 , із заявою про відмову від спадкового майна звернувся чоловік ОСОБА_7 Представнику по дорученню ОСОБА_8 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я її довірителя ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на жилий будинок та земельні ділянки (а.с. 29).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року такий застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Статтею 548 ЦК (в редакції 1963 року) визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вступила в управління і володіння спадковим майном після смерті ОСОБА_2 .

Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як передбачено ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З письмових доказів наявних в матеріалах справи, а саме з довідки № 82 від 26 лютого 2019 року виконавчого комітету Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 24 листопада 2014 року, вбачається що спадкодавець набув право власності на спірне будинковолодіння.

Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.

Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.

Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Як передбачено п. 17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату не передбачено на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

З матеріалів справи вбачається належність майна, земельного паю ОСОБА_2 на праві приватної власності земельних ділянок та автомобіля Проценко Н.Н.

Однак, відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього: а саме сертифіката на право на земельну частку (пай), державних актів на земельні ділянки, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, будинок позбавляє права позивача переоформити спадкове майно у нотаріальному порядку після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі визнали позов та не заперечують проти його задоволення, за таких обставин суд вважає, його таким, що ґрунтується на вимогах закону, відтак підлягає до задоволення, а невизнане право позивача захисту в судовому порядку, шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме на будинковолодіння з надвірними спорудами , земельну частку (пай), земельних ділянок, автомобіль.

Враховуючи визнання позову відповідачами та норми ч.3 ст.200 ЦПК України, згідно якої за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, суд знаходить можливим розглянути справу по суті та ухвалює рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, оскільки визнання позову відповідачами не порушує прав третіх осіб.

На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16, 334, 392,1217, 1218, 1225, 1228, 1261,1268, 1269 ЦК України, ст.ст. 131, 132, 548 ЦК України в ред. 1963 року, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 200, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2004 року, ст. 125 ЗК України, ст. 1, п.17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Санжариської сільської ради Смілянського району Черкаської області, Зорянської сільської ради Житомирської області про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на будинковолодіння АДРЕСА_1 , а саме зазначені в технічному паспорті: літери А-1, а, а1, а2 - житловий будинок з верандами (загальна площа 128,0 кв.м., житлова площа 72,7 кв.м.), Б сараю літня кухня, В, Г, Д сараї, Е убиральня, п/д погріб з шийкою, колодязя питного № 1, № 2-7 огорожа, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 0,7036 га, що розташована в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_7 виданого 11 січня 2007 року Санжариською сільською радою Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,96 га, що розташована в межах Санжариської сільської ради Смілянського району, Черкаської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_12 що належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_13 виданого 04 лютого 2004 року Смілянською райдержадміністрацією Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на легковий автомобіль марки ВАЗ-211540, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .

Визнати за ОСОБА_1 право в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) площею 3,12 га, яка знаходиться в адміністративних межах Зорянської сільської ради Ружинського району Житомирської області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_14 , який ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 успадкувала після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його отримання шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Черкаської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та жителька АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_15 .

Відповідачі: Санжариська сільська рада Смілянського району Черкаської області, місцезнаходження: вул. Шевченка, 81 а, с. Санжариха Смілянського району Черкаської області.

Зорянська сільська рада Ружинського району Житомирської області, місцезнаходження: с. Зоряне Ружинського району Житомирської області, .

Головуючий О.П.Опалинська