Справа № 344/9109/18
Провадження № 22-ц/4808/807/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Фармація» ТзОВ «Іва-Фарм» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Бабій О.М. 09 квітня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в :

22 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ДП «Фармація» ТзОВ «Іва-Фарм» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що в 1995-1996 роках була отруєна парами ртуті на робочому місці в аптечному пункті поліклініки радіозаводу, що у м. Івано-Франківську. З того часу постійно хворіє та становить небезпеку для оточуючих. Керівництво аптеки приховало факт отруєння, не повідомило її та не надало їй необхідної допомоги. Їй не вистачає коштів на прожиття, оскільки усі пенсійні виплати витрачаються тільки на ліки. З цих підстав просила суд стягнути з відповідача на її користь 3 000 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, та 3 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано жодних доказів на підтвердження обставин заподіяння шкоди здоров`ю в результаті отруєння парами ртуті за час її трудової діяльності в ОВО «Фармація» чи ВАТ «Фармація». А подані позивачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виписні епікризи, виписки з історії хвороби та інша медична документація про стан здоров`я не містять інформації про наявність причинного зв`язку хвороб позивача із отруєнням ртуттю за час її трудової діяльності у відповідача.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що суд безпідставно ухвалою від 09 квітня 2019 року відмовив їй у задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи, а за відсутності висновку експертизи неможливо належним чином з`ясувати обставини справи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Також просить призначити у справі судово-медичну експертизу.

Представник відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що позивач не подала доказів на підтвердження факту роботи з медпрепаратами, що містили у своєму складі ртуть, або факту наявності ртуті та її компонентів в аптеці або в будь-якому приміщенні радіозаводу, де була розташована аптека №8.

Також апелянт не подала доказів її звернення до керівництва підприємства, до закладу охорони здоров`я щодо стану свого здоров`я в період роботи в 1995, 1996 роках, а також того, що даний стан здоров`я пов`язаний з отруєнням парами ртуті.

Крім того, під час розгляду справи ОСОБА_1 пояснювала, що не є особою з інвалідністю, а діагноз її захворювань в амбулаторній карточці не пов`язаний з отруєнням парами ртуті.

Що стосується призначення судово-медичної експертизи, то під час розгляду справи ОСОБА_1 відмовилась від заявленого клопотання, в тому числі з причини відсутності коштів на оплату експертизи.

Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник ДП «Фармація» ТОВ «Іва-Фарм» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.п. 1 п. 1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 (чинних на час виникнення спірних правовідносин) власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди.

Пунктом 2 вказаних Правил визначено, що доказом вини власника можуть бути: акт про нещасний випадок на виробництві або акт про професійне захворювання; висновок службових осіб (органів), які здійснюють контроль і нагляд за охороною праці та дотримання законодавства про працю, або профспілкового органу щодо причин ушкодження здоров`я; медичний висновок про професійне захворювання; вирок або рішення суду, постанова прокурора, висновок органів дізнання або попереднього слідства; рішення про притягнення винних осіб до адміністративної або дисциплінарної відповідальності; рішення органів соціального страхування про відшкодування власником витрат на допомогу працівникові в разі тимчасової непрацездатності у зв`язку з ушкодженням здоров`я; показання свідків та інші докази.

На даний час гарантії громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я встановлені ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно ч. 2 ст. 15 вказаного Закону роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала в Івано-Франківському ОВО «Фармація» на посаді фармацевта з 03 лютого 1989 року по 02 січня 1990 року та з 04 травня 1992 року по 19 квітня 1999 року.

ОВО «Фармація» перейменоване у ВАТ «Фармація» згідно розпорядження ОДА №66 від 04.10.1995 року. ВАТ «Фармація» перереєстровано в ДП «Фармація» згідно свідоцтва про перереєстрацію №23-п від 28.03.2003 року.(а.с.50)

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про відшкодування шкоди позивач мотивувала тим, що в 1995-1996 роках була отруєна парами ртуті на робочому місці в аптечному пункті поліклініки радіозаводу у м. Івано-Франківську.

На підтвердження позовних вимог позивач надала суду виписки із медичної карти стаціонарного хворого, виписні епікризи, виписки з історії хвороби та іншу медичну документацію про стан свого здоров`я. Однак жоден з цих документів не містить інформації про отруєння парами ртуті та наявність причинного зв`язку хвороб позивача із таким отруєнням за час її трудової діяльності у відповідача.

Крім того, ОСОБА_1 не подала жодних доказів на підтвердження обставин заподіяння шкоди її здоров`ю, зокрема отруєння парами ртуті за час трудової діяльності в ОВО «Фармація» чи ВАТ «Фармація» та не подала доказів того, що в період роботи у відповідача вона зверталась до керівництва останнього щодо погіршення стану здоров`я та проведення обстеження її робочого місця на предмет наявності шкідливих речовин. Також за результатами дослідження, проведеного 20.03.2018 року лабораторією «Сінево», вміст ртуті в крові ОСОБА_1 в межах допустимої норми.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно ухвалою від 09 квітня 2019 року відмовив їй у задоволенні клопотання про призначення судово-медичної експертизи, а за відсутності висновку експертизи неможливо належним чином з`ясувати обставини справи, не приймаються до уваги, оскільки, як було встановлено, ОСОБА_1 не обґрунтувала заявлене клопотання, а матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи та ухвалення рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови складено 26 червня 2019 року.