Ухвала

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 301/606/18

провадження № 61-10417 ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області у складі судді Пітерських М. О. від 04 травня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду у складі колегії судів: Кожух О. А., Фазикош Г. В., Куштана Б. П., від 09 квітня2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендія та інші доходи боржника та за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

стягувач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Бобіта Тетяна Василівна,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця про звернення стягнення на пенсію у виконавчому провадженні №51651960, оскільки державний виконавець не повинен був приймати до виконання виконавчий документ, який не відповідав вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону України № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Одночасно ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу у виконавчому провадженні № 51651960 таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконання судового рішення, в якому ОСОБА_1 є боржником, а ПАТ КБ «ПриватБанк» -стягувачем, здійснювалося в рамках іншого виконавчого провадження. Просив визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки існування двох однакових виконавчих листів на виконанні створює можливість подвійного стягнення боргу.

Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2018 року у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та скарги на дії державного виконавця Митровцію І. М. відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У травні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої та апеляційної інстанції не відповідають обставинам справи, судами неправильно застосовано положення Закону України «Про виконавче провадження», що призвело до неправильного вирішення скарги, а наявність двох виконавчих документів за результатами розгляду однієї справи, порушує права боржника та створює можливість подвійного стягнення суми боргу. Крім того, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, об`єднав в одне провадження скаргу на дії державного виконавця та заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, що суперечить положенням ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції Закону №606-ХІV, від 05 березня 2009 року (далі Закон №606-ХІV), що діяв на час видачі виконавчого документу, виконавчі лист та інші судові документи можуть бути пред`явлені до виконання на протязі трьох років.

Суди встановили, що 26 травня 2009 року Іршавський районний суд Закарпатської області на підставі рішення суду у справі №2-691/09 видав виконавчий лист, строк пред`явлення якого до виконання до 29 грудня 2011 року.

Вказаний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання та 11 серпня 2011 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 28120209, в рамках якого було звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_1 та на заставлене майно.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося, або здійснювалося частково, повертається стягувачеві у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна безрезультатні.

30 березня 2016 року виконавчий лист №2-691/09, у рамках вказаного виконавчого провадження, було повернуто стягувачу, оскільки останній відмовився прийняти в рахунок погашення боргу майно, що було предметом застави за кредитним договором.

Відповідно до вимог статті 22, статті 23 Закону № 606-ХІV (в редакції, чинній на час повторно пред`явлення виконавчого документу до виконання) виконавчі документи, видані на виконання рішення суду, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року; строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Частиною першою статті. 25 Закону № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

13 липня 2016 року стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» (який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк») повторно пред`явив до виконання виконавчий лист №2-691/09, виданий 26 травня 2009 року Іршавським районним судом Закарпатської області, та 15 липня 2016 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 51651960.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено відповідність виконавчого листа № 2-691/09, виданого Іршавським районним судом Закарпатської області 26 травня 2009 року, вимогам, передбаченим статтею 4 Закону №606-ХІV.

Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» набрав чинності 05 жовтня 2016 року, тобто на час повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, до його оформлення повинно було застосовуватися положення Закону № 606-ХІV.

Установивши, що в діях державного виконавця щодо прийняття на повторне виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження №51651960 відсутні порушення норм, передбачених статтями 22, 23 та частини першої статті 25 Закону № 606-ХІV, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця про накладення арешту на пенсію боржника.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

За результатами перевірки змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень судів попередніх інстанцій не встановлено порушення норм процесуального права.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою.

Щодо оскарження судових рішень в частині відмови в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів вважає за потрібне відмовити у відкритті касаційного проваджені, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо: касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга в цій частині не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржуване судове рішення щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (пункт 25 частини першої статті 353 ЦПК України), не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Отже, оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції після її перегляду в апеляційному порядку щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не передбачено.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 квітня2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендія та інші доходи боржника та за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Іршавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Бобіта Тетяна Василівна.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Кривцова

Б. В. Гулько

Д. Д. Луспеник