Справа № 344/5026/19
Провадження № 22-ц/4808/1019/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.

за участю представника поліції Луцишин В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Прокуратури Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України на рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року ухваленого в складі судді Шамотайла О.В. в м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області, Івано-Франківської місцевої прокуратури, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11.06.2007 року прокуратурою м. Івано-Франківська порушено кримінальну справу №285888 щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України.

11.06.2007 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу на постанову про порушення кримінальної справи, однак дану скаргу залишено без задоволення постановою Івано-Франківського міського суду від 09.07.2007 року, яка залишена без змін судом апеляційної інстанції.

08.08.2007 року позивача допитано як підозрюваного та в той же день відносно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд і цим же днем накладено арешт на майно підозрюваного.

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про притягнення позивача, як обвинуваченого, а 31.08.2007 року було затверджено обвинувальний висновок та направлено справу на судовий розгляд.

Позивач вважав, що органом досудового слідства досудове розслідування було проведено неповно, однобічно, упереджено, не встановлено всіх обставин справи, не вжито всіх передбачених законом заходів для виявлення обставин, що виправдовують обвинуваченого, протиправно покладено обов`язок доказування на позивача, як обвинуваченого. Всі клопотання позивача на етапі досудового розслідування залишено органом досудового розслідування без задоволення, неправомірне ігнорування органом досудового розслідування доводів позивача спричинило тривале судове слідство та розгляд справи по суті. Безпідставність пред`явлених позивачу звинувачень, неповнота, однобічність та упередженість при проведенні досудового розслідування, на думку позивача, підтверджується тим, що через два роки судового слідства, а саме 31.03.2009 року відбулася зміна пред`явленого обвинувачення з ч.2 ст. 364 КК України на ч.2 ст. 367 КК України. При цьому позивач зазначає, що така перекваліфікація мала на меті в подальшому закриття справи на підстави амністії чи з нереабілітуючих причин, на що позивач не міг погодитися.

Внаслідок тривалого психологічного тиску через безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності в нього погіршився стан здоров`я та він перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКЛ.

10.11.2011 року постановою суду першої інстанції вказану кримінальну справу повернуто прокурору м. Івано-Франківська для проведення додаткового розслідування, а 28.12.2011 року постановою старшого слідчого прокуратури м. Івано-Франківська кримінальна справа №285888, порушена за ознаками злочину, відповідальність за який передбачено за ч.2 ст. 364 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 6 КПК України (1960р.), а саме за відсутністю в діянні складу злочину.

Однак, в порушення положень ст. 53-1 КПК України (1960р.) позивачу не було роз`яснено порядок поновлення його порушених прав і не роз`яснено право на відшкодування шкоди, завданої особі внаслідок незаконних засудження, притягнення як обвинуваченого, затримання, застосування запобіжного заходу та у разі незаконного продовження виконання призначеного покарання у випадках, коли кримінальний закон, який усуває караність діяння, набрав чинності.

На звернення позивача до прокуратури щодо роз`яснення йому його прав, передбачених ст. 53-1 КПК України (1960р.) прокуратура м.Івано-Франківська обмежувалась повідомленнями про факт закриття кримінальної справи.

А відповідно до відповіді прокуратури від 11.04.2013 року за №667-12 про результати розгляду звернення позивача йому повідомлено про те, що в результаті вивчення матеріалів кримінальної справи №285888 постанова від 28.12.2011 року про закриття кримінальної справи скасована, як незаконна та необґрунтована, а до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено відомості 11.04.2013 року за №0000069.

На адвокатський запит захисника позивача отримано відповідь слідчого СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області від 03.11.2014 року за №420-069 про те, що досудове розслідування триває, з`ясовуються усі підстави вчинення злочину.

Позивач вважає, що в зв`язку із скасуванням постанови про закриття кримінальної справи відносно нього поширювалась дія раніше обраного запобіжного заходу, а тому він повідомляв орган досудового розслідування про зміну адреси місця реєстрації.

Після чергового запиту позивача від 16.02.2016 року позивачу за вихідним номером №69/108/46/02-2016 від 31.03.2016 року надано постанову слідчого СВ Івано-Франківського ГУ НП в Івано-Франківській області про закриття кримінального провадження №0000069 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Оскільки позивач понад сім років знаходився під психологічним тягарем спочатку тяжкого обвинувачення, що морально виснажувало його, постійно викликало необхідність звертатися до лікарів, погіршило стан його здоров`я, а також не зняте безпідставне обвинувачення унеможливило реалізацію права на просування по державній службі, змінило в негативну сторону відношення колег до позивача, порушило звичні суспільні зв`язки, а постійна необхідність витрачати кошти на правову допомогу, поряд з важким матеріальним становищем позивача, призводило до пригнічення психологічного стану позивача. Позивач вказує, що всі ці роки постійно перебував в стресовому стані, не міг повноцінно виконувати батьківські обов`язки, оскільки витрачав багато часу на свій захист від безпідставного звинувачення, приховував від своїх батьків факт порушення відносно нього кримінального переслідування, оскільки вважав, що його батько після перенесеного інфаркту не зміг би пережити ще один інфаркт, відчував постійну тривогу за це, не відчував себе повноцінним членом суспільства. Серед інших негативних наслідків є руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, завдання шкоди діловій репутації юриста, а звинувачення в службовому злочині мало не призвело до втрати сенсу продовження кар`єри.

Посилаючись на норми ч.5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 56 Конституції України, ч. 1 ст. 1166, п.2 ч.2 ст. 1167, ст. 1176, ст. 1190 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», збільшивши позовні вимоги (том-1, а.с.110-113) позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 371 397,00 грн. (з розрахунку 1 мінімальної заробітної плати (4173,00 грн.) за кожен повний місяць перебування під слідством та судом (89 місяців), а також відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги у розмірі 59 601,89 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 363 051,00 (триста шістдесят три тисячі п`ятдесят одну) грн. 00 коп. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 58 952,46 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 46 коп. сум, сплачених громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

В решті вимог позову відмовлено.

Прокуратура Івано-Франківської області подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон N 266/94-ВР), апелянт вказав, що 21.08.2007 року старшим слідчим прокуратури м.Івано-Франківська пред`явлено обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

За наслідками проведення додаткового розслідування 28.12.2011 року старшим слідчим прокуратури м.Івано-Франківська прийнято рішення про закриття кримінальної справи стосовно ОСОБА_1 на підставі п.2 ст.6 КПК України (в ред 1963 року) у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Цією ж постановою скасовано запобіжні заходи, застосовані щодо ОСОБА_1 (підписку про невиїзд).

Апелянт вважає незрозумілими подальші висновки суду та застосування положень Закону N 266/94-ВР до правовідносин іншого характеру.

Як встановлено судом, прокуратурою м.Івано-Франківська 11.04.2013 року постанову про закриття кримінальної справи скасовано, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000069 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, а кримінальне провадження направлено в слідчий відділ Івано-Франківського МВ УМВСУ в області для проведення додаткового розслідування.

У ході розслідування вказаного кримінального провадження підозра у вчиненні злочину позивачу не оголошувалась, запобіжні заходи в порядку Глави 18 КПК щодо ОСОБА_1 не застосовувались, будь-які слідчі дії, які б обмежували його права, не проводились, статусу учасника кримінального провадження ОСОБА_1 не набував.

Отже, під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000069 уповноваженими органами прокуратури і слідства не допущено дій, які б слугували підставою для подальшого відшкодування позивачу шкоди в порядку Закону N 266/94-ВР.

Апелянт важає, що починаючи з 28.12.2011 року будь-яких обмежень щодо життєдіяльності позивача, у тому числі з його особистою свободою, веденням звичного укладу життя, реалізацією своїх прав та законних інтересів, існуванням нормальних життєвих зв`язків не існувало.

Тому, на думку прокуратури, безпідставними є висновки суду щодо відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у період з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року, у зв`язку з відсутністю підстав для такого відшкодування, передбачених ст.1 Закону N 266/94-ВР.

Поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що будь-якими судовими рішеннями чи відповідними рішеннями уповноважених органів влади чи інших судових інстанцій фактів незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу та інших обставин, визначених ч.1 ст.1176 ЦК України, ч.1 ст.1 Закону N 266/94-ВР щодо ОСОБА_1 не встановлювалось.

Крім того, судом не наведено та не доведено конкретної протиправності (дій чи бездіяльності) органів прокуратури та Національної поліції, внаслідок чого позивачеві могло бути завдано моральної шкоди, що є обов`язковою умовою для здійснення відповідних відшкодувань. За відсутності факту вчинення протиправних дій, бездіяльності підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Вказана позиція прокуратури області в повній мірі узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №638/19994/15-ц від 01.11.2017 року та №6-440цс16 від 25.05.2016 року, а також Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №233/5266/15-ц.

Судом також не перевірено в повному обсязі підстави для стягнення з Державного бюджету України 58 952,46 грн. суми, сплаченої громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, чим порушено вимоги ст.137 ЦПК України.

З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу на рішення суду, вказавши, що відповідно до повноважень, встановлених Бюджетним кодексом України, ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік», Положенням про Державну казначейську службу України, остання не є розпорядником бюджетних коштів, а бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання на Державну казначейську службу України відповідальності за дії інших органів чи органів місцевого самоврядування.

Апелянт посилається на те, що відповідно до чинного законодавства підставами для відшкодування шкоди є незаконні дії, що мають чіткий причинно-наслідковий зв`язок. Проте жодним рішенням суду або іншим документом не визначено, що дії органів дізнання та досудового слідства були незаконними.

Прокуратурою м.Івано-Франківська 11.04.2013 року постанову про закриття кримінальної справи скасовано. До Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 ККУ. У ході розслідування кримінального провадження підозра у вчиненні злочину позивачу не оголошувалась; запобіжні заходи в порядку глави 18 КПК України щодо нього не застосовувались; будь-які слідчі дії, які б обмежували його права не проводились; статусу учасника кримінального провадження ОСОБА_1 не набув.

Відтак апелянт вважає, що дії органів дізнання та досудового слідства не можуть вважатися неправомірними чи незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій.

Апелянт також не погоджується з рішенням суду в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки судом не досліджено обставин, встановлених ст.137 ЦПК України, а в матеріалах справи немає документальних доказів фактичної сплати позивачем вказаних коштів.

З наведених підстав Державна казначейська служба України просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу на рішення суду, у якій зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

При цьому, мотивуючи судове рішення суд вказав, що частково погоджується із розрахунками позивача, оскільки останній просить стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 371 397,00 грн. (з розрахунку 1 мінімальної заробітної плати (4173,00 грн.) за кожен повний місяць перебування під слідством та судом, які відповідач визначив, як 89 місяців. Проте судом з`ясовано, що з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи, тобто з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року пройшло 4 р. 3 міс. 30 дн. (51 місяць та 30 днів), а з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження, тобто з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року пройшло 2 р. 11 міс. 20 дн (35 місяців та 20 днів), тобто всього 86 місяців та 50 днів, або повних 87 місяців та 20 днів. Тому належна до відшкодування сума становитиме 363 051,00 грн. (87 місяців*4173,00 грн.).

ОСОБА_1 вважає, що у цьому висновку в мотивувальній частині щодо «першого» періоду перебування під слідством та судом саме з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року суд допустив неточність, оскільки хоча суд визначає такий період з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи (що відповідає висновку викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №383/596/15), проте помилково вказує невірні дати його початку та закінчення (вірно 11.06.2007 року дата порушення кримінальної справи по 28.12.2011 року дата її першого закриття). Відповідно такий період становив саме повних 54 місяці.

Апелянт зазначив, що період відшкодування такої шкоди для нього є визначальним, оскільки враховуючи можливості Державного бюджету, в позовній заяві ним свідомо вказано саме такий розмір відшкодування моральної шкоди, який є гарантованим мінімумом, хоча апелянт вважає, що йому така шкода завдана у значно більшому розмірі, який достатньо обґрунтовується.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 вважає, що в цій частині висновок суду щодо зазначення помилкових дат підлягає зміні, а також зміні підлягає резолютивна частина рішення суду.

Одночасно, в резолютивній частині рішення суду щодо повернення сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, судом не уточнено, що такі підлягають стягненню за рахунок коштів Державного бюджету.

Повернення таких сум передбачено п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтею 4 зазначеного закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно резолютивна частина рішення суду щодо повернення сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги, підлягає уточненню шляхом вказівки про стягнення таких сум за рахунок коштів Державного бюджету.

В іншій частині рішення апелянт вважає правильними висновки суду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив:

- змінити рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року в мотивувальній частині щодо зазначення дат періоду перебування під слідством та судом з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи, а саме вказавши вірно такий період з 11 червня 2007 року по 28 грудня 2011 року (54 місяці) з уточненням відповідних розрахунків сум відшкодування моральної шкоди;

- змінити резолютивну частину рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на мою користь в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 371 397,00 (триста сімдесят одна тисяча триста дев`яносто сім грн. 00 коп.) гривень шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку;

- змінити резолютивну частину рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року щодо відшкодування сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги сум втрат та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на мою користь в рахунок відшкодування сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги сум втрат 58 952,46 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. 46 коп. шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року просив залишити без змін.

Прокуратура Івано-Франківської області в поряду ст.360 ЦПК України подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , врахувавши доводи апеляційної скарги прокуратури.

В судовому засіданні представник прокуратури області та державного казначейства вимоги своїх апеляційних скарг підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити, а в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити за безпідставністю.

Представник поліції апеляційні скарги прокуратури області та державного казначейства підтримав, апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав.

Гундяк ОСОБА_2 . та представник місцевої прокуратури будучи належно повідомленими, в судове засідання не з`явилися.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг Прокуратури Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, а також з матеріалів кримінального провадження №0000069 (всього матеріали кримінальної справи та кримінального провадження у 4-х томах), витребуваних ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 26.09.2019 року, позивач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського обласного управління юстиції, виніс 25.04.2005 року постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №705108 (а.с.56 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Підставою для винесення вказаного документу слугувала постанова Івано-Франківського міського суду від 10.02.2005 року за №3-1545/2005 про розгляд порушення вимог ст. 336 МК України, якою конфісковано спеціальний лісовий тягач «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причіп типу MV7-018, 1990 року випуску загальною вартістю 179780 грн. (а.с. 53 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

25.04.2005 року головним державним виконавцем Гундяком Т.Д. направлено в адресу начальника Івано-Франківської митниці до відома постанову про відкриття виконавчого провадження та запропоновано для погодження кандидатуру експерта (спеціаліста) Максимчина А.Д. експерта оцінювача.

27.04.2005 року головним державним виконавцем Гундяком Т.Д. складено акт опису і арешту майна, в якому описано і накладено арешт на таке майно:

1) спеціальний лісовий тягач «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем.

2) причіп типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 57-58 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

За результатами погодження в.о. начальника митниці в листі від 28.04.2005р. №24/34-3226 кандидатури експерта (спеціаліста) Максимчина А.Д., 28.04.2005 року головний державний виконавець Гундяк ОСОБА_3 .Д. виносить постанову про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні ВП №705108 та призначає експертом Максимчина А.Д., який повинен був надати письмовий висновок з питань: вартості арештованого майна, а саме: спеціального лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепу типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 59-61 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

29.04.2005 року експерт підприємець Максимчин А.Д. склав Акт автотоварознавчого дослідження автомобіля «Татра-815» та причепа до нього. Вартість вказаних об`єктів оцінки з врахуванням фізичного зносу та відновлювального ремонту склала 30061 грн., який було отримано ОСОБА_1

23.05.2005 року в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень Гундяком Т.Д. на адресу начальника відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції, директора СПД «Укрспец`юст» Міністерства юстиції України, директора ДАК «Національна мережа Аукціонних центрів», директора ТОВ «Мультимедіа Софт», директора АТЗТ «Регіональна корпорація майнових послуг та моніторингу» направлено повідомлення щодо наявності арештованого майна, а саме: спеціального лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску, який був ввезений на митну територію України 11.04.2004 року на адресу ТОВ «Радіоремсервіс» і є об`єктом порушення митних правил. Вказано, що мінімальна початкова вартість лісового тягача «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску згідно до акту автотоварознавчого дослідження складає 30061,00грн. Запропоновано надати пропозиції щодо арештованого майна в строк до 28.05.2005 року (а.с. 68 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Судом встановлено, що 23.05.2005 року позивач ОСОБА_1 , виконуючи обов`язки начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції, затвердив висновок на документи щодо реалізації арештованого державними виконавцями майна (а.с. 69 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.05.2005 року ОСОБА_1 як в.о. начальника підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Івано-Франківського обласного управління юстиції подав заявку на реалізацію конфіскованого майна до директора ІФФ СДП «Укрспец`юст» (а.с. 70 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2005 року протоколом №5090056-15 проведення аукціону по реалізації рухомого майна (лот №8, лісовоз «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску) встановлено переможця аукціону ОСОБА_4 за ціною 40000,00 грн. (а.с. 82 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2005 року ОСОБА_4 відповідно до копії квитанції сплатив 40000,00 грн. за придбання лісовоза «Татра-815», 1990 року випуску з гідравлічним навантажувачем та причепом типу MV7-018, 1990 року випуску (а.с. 76 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2005 року ОСОБА_1 , затвердив акт про проведений аукціон (а.с. 77 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.07.2005 року передано реалізоване на аукціоні майно переможцю аукціону (а.с. 81 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

27.07.2005 року в дохід держави перераховано 27793,33 грн. отриманих від реалізації конфіскованого майна аукціону (а.с. 85-86 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

15.09.2005 року ОСОБА_1 , як головним державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

23.05.2007 року ОСОБА_1 було надано пояснення прокурору м. Івано-Франківськ (а.с. 91-92 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) по вказаних вище обставинах виконавчого провадження стосовно конфіскованого лісовоза з навантажувачем та причепом і його подальшої реалізації.

06.06.2007 року ОСОБА_5 було надано пояснення прокурору м. Івано-Франківськ (а.с. 89 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) щодо проведення оцінки ним лісовоза з навантажувачем та прицепом.

11.06.2007 року прокуратурою м. Івано-Франківська (заступником прокурора м. Івано-Франківська) щодо Гундяка Т.Д порушено кримінальну справу №285888 за наявністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України та в той же день складено протокол про ознайомлення особи з порушенням відносно неї кримінальної справи та врученням копії постанови (а.с. 1-2 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

За наслідком оскарження ОСОБА_1 постанови про порушення кримінальної справи, 09.07.2007 року скаргу залишено без задоволення постановою Івано-Франківського міського суду (а.с. 98 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.07.2007 року позивачем оскаржено зазначену постанову суду першої інстанції до апеляційного суду (а.с. 100-102 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

17.07.2007 року старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про відновлення досудового слідства та прийняття кримінальної справи до свого провадження (а.с. 103 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В цей же день старшим слідчим СВ прокуратури м. Івано-Франківська винесено постанову про призначення судово-товарознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам-товарознавцям Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. (а.с. 106-107 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.07.2007 року Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз направив висновок експертизи №2542 від 31.07.2007 року на адресу старшого слідчого СВ прокуратури м. Івано-Франківська (а.с. 109 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

08.08.2007 року слідчим складено протокол оголошення обвинуваченому (підозрюваному) про призначення судово-товарознавчої експертизи (а.с. 108 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомився із зазначеною постановою та бажає подати клопотання щодо постанови, яке буде подано окремо.

В той же день, 08.08.2007 року слідчим складено протокол ознайомлення обвинуваченого (підозрюваного) з його правами згідно Конституції України (а.с. 159 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що він ознайомлений із своїми правами в повному обсязі, вони йому зрозумілі, на даний час від захисника відмовляється, свої права та інтереси буде захищати самостійно.

А так само, 08.08.2007 року слідчим складено протокол роз`яснення процесуальних прав обвинуваченому (підозрюваному) (а.с. 160 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) у якому міститься запис позивача про те, що на даний час він від захисника відмовляється в зв`язку з матеріальним становищем, з правами ознайомлений, права йому зрозумілі.

08.08.2007 року позивача допитано як підозрюваного (а.с. 164-166 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та в той же день відносно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 167-168 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) і цим же днем накладено арешт на майно підозрюваного (а.с. 169 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.08.2007 року від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення в найкоротші терміни наступного допиту його, як потерпілого (а.с. 171 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), у відповідь на що старшим слідчим з ОВС СВ прокуратури м. Івано-Франківська повідомлено ОСОБА_1 , що вже 08.08.2007 року з ним проведено відповідну процесуальну дію в ході якої від нього жодних зауважень чи доповнень не поступало і зазначено, що при наявності у ОСОБА_1 якихось зауважень чи доповнень останній може викласти їх окремо у письмовому клопотанні, яке буде долучено до матеріалів кримінальної справи (а.с. 172 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.08.2007 року ОСОБА_1 подано слідчому клопотання про долучення до матеріалів кримінальної справи копію акту проведення службового розслідування від 22.06.2007 року, копію висновку на документи щодо реалізації арештованого майна від 02.06.2007 року та копію супровідного листа до висновку на документи щодо реалізації арештованого майна від 02.06.2007 року (а.с. 173-178 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

У відповідності до висновку судової автотоварознавчої експертизи №2542 від 31.07.2007 року по кримінальній справі №285888, складеному науковим співробітником лабораторії судових товарознавчих та автотоварознавчих досліджень Львівський науково-дослідний інститут судових експертиз ринкова вартість гідравлічного навантажувача, що встановлений на автомобілі «Татра-815», 1990 року випуску станом на липень 2005 року може становити 59397,00 грн. (а.с. 110-118 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

20.08.2007 року слідчим винесено постанову про уточнення суми заподіяної шкоди державним інтересам, яку слід вважати в розмірі 59397 грн. з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи №2542 від 31.07.2007 року (а.с. 197 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Також, в матеріалах кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069) міститься заява ОСОБА_1 від 21.08.2007 року про те, що він відмовляється від захисника в зв`язку з тяжким матеріальним становищем (а.с. 203 т.1), та постанова про прийняття відмови обвинуваченого (підозрюваного) від участі захисника та відповідний протокол а.с. 204-205 т.1.

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про притягнення позивача, як обвинуваченого (а.с. 207-208 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та складено протокол про пред`явлення обвинувачення, роз`яснення його суті і вручення постанови (а.с. 206 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) .

21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська допитано позивача, як обвинуваченого (а.с. 209-213 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), який підписано позивачем без зауважень.

В той же день відносно ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд (а.с. 214-215 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Окрім того, 21.08.2007 року слідчим прокуратури м.Івано-Франківська винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_5 на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960 року) (а.с. 216 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи відносно службових осіб Івано-Франківської митниці на підставі п.2 ст. 6 КПК України (1960 року) (а.с. 219 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), а також внесено подання в порядку ст. 23-1 КПК України (1960 року) начальнику Головного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 231 т.1 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

11.09.2007 року в Івано-Франківський міський суд подано ОСОБА_1 клопотання по попередньому розгляду кримінальної справи №285888, де обвинувачений вважав, що 29.08.2007 року слідчим безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 29.08.2007 року, а також не виконано вимоги ст. 22 КПК України, а обвинувальний висновок складено з порушеннями ч.2 ст. 223 КПК України (а.с. 4-5 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

12.09.2007 року суд призначив справу до судового розгляду, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 відмовив з підстав того, що підтвердження чи спростування обставин наведених обвинуваченим можливе лише при об`єктивному розгляді справи, характер наведених недоліків можливо усунути в судовому засіданні (а.с. 8-9 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В матеріалах кримінальної справи міститься клопотання ОСОБА_1 від 27.09.2007 року за вхідним № 031/16/22 від 05.12.2007р. про витребування з архіву підприємця-експерта Максимчина А.Д. оригінала акту товарознавчого дослідження №224 від 29.04.2005 року, оригіналу висновку б/н від 18.05.2005 року щодо оцінки гідравлічного навантажувача, який з показів експерта був виготовлений для замовника, однак не направлений йому, а також про виклик та допит ОСОБА_6 , клопотання від 04.12.2007 року про допущення до захисту адвоката Шелепу А.В. та одночасне відкладення справи в зв`язку з цим, і клопотання здійснення повної фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючої апаратури (а.с. 55-57 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.11.2008 року від ОСОБА_1 подано заяву про відмову від застосування відносно нього Закону України «Про амністію», а також клопотання його захисника про повернення справи на додаткове досудове слідство (а.с. 128-134 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)), в задоволенні якого суд відмовив.

Окрім того, судом винесено постанову про судове доручення від 28.11.2008 року якою зобов`язав встановити вартість гідравлічного навантажувача без врахування ремонтних робіт та покращень, які були здійснені новим власником ОСОБА_4 (а.с. 140-141 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

На виконання судового доручення - постанови про судове доручення від 28.11.2008 року, 08.12.2008 року винесено постанову про призначення судово-автотоварознавчої експертизи (а.с. 144 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Відповідно до висновку експерта №09/18-150 від 16.12.2008 року вартість гідравлічного навантажувача, як складової автомобіля «Татра-815» з урахуванням коефіцієнта зносу, без урахування ремонтних робіт та його покращення станом на липень 2005 року може становити 42000,00 грн. (а.с. 151-159 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.03.2009 року ОСОБА_1 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином завірених копій документів, а саме Актів товарознавчого дослідження №311 від 15.09.2005 року, №220 від 19.04.2005 року, №219 від 19.04.2005 року, №312 від 15.09.2005 року, №118 від 04.07.2006 року, №155 від 16.10.2006 року, копію акту виконаних робіт від 22.06.2005 року, а також про виклик для допиту ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 171-174 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

31.03.2009 року державним обвинувачем винесено ще одну постанову, якою змінено обвинувачення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК України в частині завданих збитків державі в сумі 40000,00 грн. (а.с. 175-176 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

21.07.2009 року судом за клопотанням прокурора, з яким погодились підсудний та його захисник винесено постанову про призначення повторної судово-товарознавчої експертизи (а.с. 231-232 т.2 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069))

Висновком експерта від 30.12.2009 року за №3409 (а.с. 2-10 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) вказано, що об`єктивно визначити вартість не представляється можливим.

17.10.2011 (11.11.2011 року) року захисником позивача Шелепою А.П. подано суду клопотання про повернення справи на додаткове досудове слідство (а.с. 138-147 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.11.2011 року судом винесено постанову про направлення справи на додаткове розслідування (а.с. 169-171 т.3 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.12.2011 року старшим слідчим прокуратури проведено додатковий допит обвинуваченого і в той же день, а саме 28.12.2011 року винесено постанову про закриття кримінальної справи на підставі ст.6 ч.1 п.2 КК України (в зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину), (а.с. 32-34 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.12.2011 року копію постанови направлено ОСОБА_1 , і на супровідному листі проставлений підпис та розписка про її отримання ОСОБА_1 (а.с. 35 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.09.2012 року ОСОБА_1 подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи з метою реалізації свого права на оскарження постанови про закриття кримінальної справи №285888 (а.с. 36 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та проставлена відмітка про таке ознайомлення 18.10.2012 року.

11.04.2013 року прокурором м. Івано-Франківська винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінальної справи та визначення підслідності за якою постанову від 28.12.2011 року про закриття кримінальної справи №285888 скасовано, відомості про прийняте рішення внесено до ЄРДР за №0000069 та визначено підслідність даного кримінального провадження за СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області (а.с. 37-39 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області 16.04.2013 року прийнято кримінальне провадження до свого провадження (а.с. 42 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

20.04.2013 року винесено постанову про призначення групи прокурорів (а.с. 44-45 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.09.2013 року начальником СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області дано доручення слідчому СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на проведення досудового розслідування (а.с. 47 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

13.09.2013 року вже іншим слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області прийнято кримінальне провадження до свого провадження (а.с. 48 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)) та надано 02.12.2013 року доручення начальнику Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на проведення слідчих (розшукових) дій (а.с. 49 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

09.12.2013 року на адресу слідчого надійшли матеріали виконання постанови про проведення процесуальних дій з додатками у вигляді протоколу допиту ОСОБА_4 та пояснення (з відмовою на підставі ст. 63 Конституції України) ОСОБА_1 (а.с. 51-55 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

28.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся з клопотанням до СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області про повідомлення його на якій стадії знаходиться досудове розслідування (а.с. 59-60 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

30.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до СВ Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області з повідомленням про зміну свого місця проживання (а.с. 59-60 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

10.08.2015 року ОСОБА_1 повідомлено слідчим, що про хід та наслідки досудового розслідування Гундяка ОСОБА_8 буде повідомлено додатково (а.с. 66 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

25.09.2015 року слідчим надано начальнику УПЗСЕ УМВС України в Івано-Франківській області доручення на проведення (слідчих) розшукових дій (а.с. 71 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

16.11.2015 року прокуратурою м. Івано-Франківська надано вказівки в порядку ч.2 ст. 36 КПК України у кримінальному провадженні №0000069 (а.с. 74 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

В них зокрема, підлягало з`ясуванню «Встановити, в інтересах яких осіб діяв головний державний виконавець Гундяк ОСОБА_8 зловживаючи своїм службовим становищем. Встановити інших осіб, в інтересах яких міг діяти ОСОБА_1 виставляючи на аукціон лісовий тягач за заниженою вартістю».

31.03.2016 року старшим слідчим СВ Івано-Франківського ГУНП в Івано-Франківській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000069 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях головного державного виконавця ОСОБА_1 складу злочину, передбаченого ст.367 КК України, (а.с. 90-92 т.4 матеріалів кримінальної справи №285888 (кримінального провадження №0000069)).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, перебуваючи під слідством та судом протягом значного періоду часу, будучи тривалий час під дією запобіжного заходу, дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилася у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змінах в емоційному стані. Зокрема, як встановив суд, з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи, тобто з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року пройшло 4 р. 3 міс. 30 дн. (51 місяць та 30 днів), а з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження, тобто з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року пройшло 2 р. 11 міс. 20 дн (35 місяців та 20 днів), тобто всього 86 місяців та 50 днів, або повних 87 місяців та 20 днів. Відтак, позивач має право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Тому належну до відшкодування суму визначено судом у розмірі 363 051,00 грн. (87 місяців*4173,00 грн.).

При цьому, щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди за період його перебування під слідством з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року, суд зазначив, що по кримінальному провадженню №0000069 підозра жодній особі, в тому числі ОСОБА_1 не повідомлена і останній статусу підозрюваного не набував.

Однак, суд зіслався на практику Європейського суду з прав людини, згідно якої висуненням обвинувачення визнаються, зокрема, такі обставини: арешт особи (рішення у справі «Вемхофф проти Німеччини»), офіційне повідомлення про намір здійснення стосовно особи кримінального переслідування (рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії»), початок досудового слідства проти конкретної особи чи арешт банківських рахунків конкретної особи (рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії»).

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000069 про підозру не повідомлено жодну особу, разом з тим, з вказаного витягу з ЄРДР досудове розслідування здійснювалось відносно конкретної особи, а саме ОСОБА_1 , а тому у розумінні практики Європейського суду з прав людини, ОСОБА_1 з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до моменту закриття кримінального провадження фактично був особою, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а отже, мав права підозрюваного, передбачені ст. 42 КПК України, навіть не зважаючи на відсутність офіційного повідомлення про підозру.

Задоволяючи частково вимогу позивача в частині витрат на правову допомогу, суд вказав, що витрати позивача на оплату послуг адвоката у розмірі 50 000,00 грн. підтверджено квитанціями та звітом витрати позивача на оплату послуг (том-1, а.с. 114-119). Витрати на суму 8952,46 грн включають видатки, пов`язані з наданням правової допомоги позивачу (переїзд до м. Івано-Франківська з м. Житомира, а також проживання в м. Івано-Франківськ), що підтверджується відповідними розрахунковими документами на оплату проїзду та проживання. Однак, заявлені позивачем суми на придбання кави, мінеральної води «Боржомі», судом відхилено як такі, що не пов`язані з наданням юридичної допомоги, так само як і один з чеків на пальне від 31.03.2009 року о 18 год 03 хв. на заправку газу на суму 163,01 грн. (АЗС Галицька, 91А м. Тисмениця), оскільки позивачем також представлено чек на пальне від 31.03.2009 року о 18 год 03 хв. на заправку бензином на суму 100,02 грн. (АЗС Галицька, 201, м. Івано-Франківськ).

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року N 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон N 266/94-ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 вказаного Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону N 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував під слідством і судом у період з 11.06.2007 року по 28.12.2011 року, а також з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року.

Неспростованими залишаються факти закриття кримінальної справи №285888 та кримінального провадження №0000069, у зв`язку з відсутністю в діях головного державного виконавця ОСОБА_1 . складу злочину, тобто з реабілітуючих підстав.

Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 року (справа №236/893/17, провадження N 14-4цс19) з цього приводу вказав, що закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону N 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Вищенаведеним спростовуються посилання апелянтів Прокуратури Івано-Франківської області та Державного казначейства щодо недоведеності протиправності (дій чи бездіяльності) органів прокуратури та Національної поліції, внаслідок чого позивачеві могло бути завдано моральної шкоди.

Необґрунтованими є і доводи апелянта прокуратури Івано-Франківської області про те, що в період з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року у ході розслідування кримінального провадження №0000069 підозра у вчиненні злочину позивачу не оголошувалась, запобіжні заходи в порядку Глави 18 КПК щодо ОСОБА_1 не застосовувались, будь-які слідчі дії, які б обмежували його права, не проводились, статусу учасника кримінального провадження ОСОБА_1 не набував, а тому уповноваженими органами прокуратури і слідства не допущено вчинення дій, які б слугували підставою для подальшого відшкодування позивачу шкоди в порядку Закону N 266/94-ВР.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0000069, 02.12.2013 року після скасування постанови про закриття кримінальної справи слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області надано доручення начальнику Івано-Франківського МВ УМВС України в Івано-Франківській області про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст.40 КПК України з проханням доручити працівникам Івано-Франківського МВ УМВС опитати ОСОБА_1 , в ході опитування з`ясувати в інтересах яких осіб він діяв, зловживаючи своїм службовим становищем (том.4, а.с.49 матеріалів кримінального провадження №0000069).

12.12.2013 року у ОСОБА_1 було відібрано пояснення, однак від дачі пояснень він відмовився (том.4, а.с.55 матеріалів кримінального провадження №0000069).

25.09.2015 року слідчим СВ Івано-Франківського МВ УМВС в Івано-Франківській області надано доручення начальнику УПЗСЕ УМВС України в Івано-Франківській області на проведення слідчих (розшукових) дій з проханням доручити працівникам УПЗСЕ УМВС України в Івано-Франківській області провести слідчі (процесуальні) дії, зокрема встановити в інтересах яких осіб діяв головний державний виконавець ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, встановити інших осіб, в інтересах яких міг діяти ОСОБА_1 , виставляючи на аукціон лісовий тягач із заниженою вартістю (том.4, а.с.71 матеріалів кримінального провадження №0000069).

16.11.2015 року старшим прокурором прокуратури м.Івано-Франківська надано вказівки слідчому Івано-Франківського відділу поліції ГУПН в Івано-Франківській області у порядку ч.2 ст.36 КПК, із змісту яких вбачається, що з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування злочину необхідно у строк до 15.12.2015 року провести слідчі (розшукові) дії, зокрема встановити особу, в інтересах якої діяв ОСОБА_1 , зловживаючи своїм службовим становищем, встановити точну суму збитків, заподіяних державі незаконними діями ОСОБА_1 (том.4, а.с.74 матеріалів кримінального провадження №0000069).

Наведені факти вказують на те, що у період з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року в ході виконання вказівок та доручень прокурора проводились слідчі дії у кримінальній справі порушеної за ч.2 ст.382 ККУ 2001 року за фабулою: «Постановою Івано-Франківського міського суду від 10.05.2005 року конфісковано спеціальний лісовий тягач «Татра-815» ,1990 року випуску. Зазначена постанова перебувала на виконанні у головного державного виконавця ОСОБА_1 , яким допущено продаж спеціального лісового тягача « Татра-815» з гідравлічним навантажувачем та причепом типу МВ 7-018, 1990 року випуску за 30061 грн. при тому, що гідравлічний навантажувач на момент продажу оцінений не був. Таким чином, до державного бюджету не надійшло коштів в сумі 66500 грн.» відносно ОСОБА_1

Та обставина, що позивачу підозра у вчиненні злочину не оголошувалась та не застосовувались запобіжні заходи, не спростовує висновків суду першої інстанції щодо наявності ознак кримінального переслідування правоохоронними органами ОСОБА_1 у зазначений період, а факт повторного закриття кримінального провадження №0000069, у зв`язку з відсутністю в діях головного державного виконавця ОСОБА_1 . складу злочину, вказує на неправомірність дій органів прокуратури та поліції та дає позивачеві право на відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 5 статті 3 Закону N 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону N 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 22.04.2019, справа №236/893/17, №14-4цс19).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з мінімального розміру заробітної плати, установленої законодавством на момент розгляду справи судом, а саме з розміру, визначеного статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - 4173 грн.

Крім того, судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування, а саме, враховано характер та обсяг страждань, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість та тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, ступінь зниження престижу, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Проте судом допущено помилку при визначенні періоду перебування позивача під слідством та судом. Так, суд виходив з того, що з моменту початку досудового розслідування і до моменту першого закриття кримінальної справи, тобто з 11.07.2007 року по 10.11.2011 року пройшло 4 р. 3 міс. 30 дн. (51 місяць та 30 днів), а з моменту внесення відомостей до ЄРДР до моменту закриття кримінального провадження, тобто з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року пройшло 2 р. 11 міс. 20 дн (35 місяців та 20 днів), тобто всього 86 місяців та 50 днів, або повних 87 місяців та 20 днів.

Однак, матеріали справи вказують на те, що перший період перебування позивача під слідством та судом тривав з 11.06.2007 року (з часу винесення постанови про порушення кримінальної справи) до 28.12.2011 року (до часу винесення постанови про закриття кримінальної справи), тобто повних 54 місяці, що в сумі із другим періодом (з 11.04.2013 року по 31.03.2016 року) становить 89 місяці (54 міс.+35 міс).

Відтак розмір належної до відшкодування суми становить 371 397,0 грн (89 міс. * 4173,0 грн), а не 363 051,00 грн. (87 місяців*4173,00 грн.), як вказав суд першої інстанції.

Враховуючи наведене рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Апеляційний суд відхиляє доводи Державної казначейської служби України щодо стягнення вищевказаних сум з установи.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Таких висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 р року, справа № 383/596/15, провадження №14-342цс18.

В частині витрат , пов`язаних з наданням позивачу правової допомоги судом надано правильну оцінку обставинам щодо права позивача та підстав відшкодування, однак невірно визначено суму до стягнення. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано Угоду з адвокатом, звіт про проведену ним роботу та копії квитанцій , що підтверджують оплату ОСОБА_1 50000 грн. на її оплату (а.с.114-132 т.1).

Однак в частині обґрунтування суми 9601,89 грн. як витрат на проїзд та проживання адвоката, то такі не підтверджені платіжним документом щодо оплати самим позивачем їх адвокатові як відповідні його витрати. Представлені фіскальні чеки та рахунки самого адвоката, витрати позивача не підтверджують. Тому зазначена сума 9601,89 грн. підлягає виключенню, а рішення і в зазначеній частині підлягає зміні.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення сум моральної шкоди та витрат сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги, що підлягають стягненню, а в решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Прокуратури Івано-Франківської області та Державної казначейської служби України задоволити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2019 року в частині визначення до стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 363051,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку, а також 58952,46 грн суми, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку змінити.

Викласти абзац другий та третій резолютивної частини рішення суду в наступній редакції:

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 371 397 грн 00 коп (триста сімдесять одна тисяча триста дев`яносто сім гривень, нуль копійок) за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна,6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Прокуратури Івано-Франківської області, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківської області, Івано-Франківської місцевої прокуратури на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір по 1183,55 грн. з кожного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції,

Компенсувати Прокуратурі Івано-Франківської області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1003 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 119,80 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.