У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року смт Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі - судді Лобановської С.М., при секретарі Шевченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Близнюки Харківської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 23 січня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Близнюківського районного суду Харківської області зі скаргою на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 58177223, в якій просить визнати дії державного виконавця неправомірними та зобовязати останнього скасувати постанову про арешт майна боржника від 23 січня 2019 року та зняти арешт із його майна, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника від 23 січня 2019 року.

В обґрунтування скарги зазначає, що постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 23 січня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58177223 з примусового виконання судового наказу № 612/920/18, виданого Близнюківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 грудня 2018 року та до його повноліття.

Крім того, в цей же день, 23 січня 2019 року, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої накладено арешт на все майно заявника.

При цьому, заявник зазначає, що вказані дії державного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника є неправомірними, оскільки звернення стягнення на майно боржника у випадку стягнення аліментів (періодичних платежів), можливе за наявності заборгованості зі сплати аліментів більше ніж 3 місяці.

Однак, 01 лютого 2019 року державним виконавцем надано довідку про те, що заборгованість зі сплати аліментів у заявника відсутня.

Крім цього, стягувач ОСОБА_4 у своїй заяві не просила у заяві на виконання рішення про накладення арешту на майно.

Таким чином, заявник вважає, що у державного виконавця не було жодних правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на майно боржника.

Оскільки, частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав для зняття державним виконавцем арешт, накладений на майно боржника і така підстава для зняття арешту як відсутність на момент накладення арешту заборгованості зі сплати періодичних платежів у 3 місяці до цього переліку не входить, заявник вважає, що арешт на все майно може бути знятий за рішення суду.

Посилаючись на вказані обставини, заявник вважає що дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області є неправомірними та грубо порушують право на вільне володіння і розпорядження його майном, а тому просить скаргу задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

Стягувач за виконавчим провадженням ОСОБА_4, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не зявилась. Надала телефонограму про розгляд справи без її участі, крім цього зазначила, що заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_1 немає.

Державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, електронною поштою надав відзив на скаргу та просив скаргу розглянути без його участі. У відзиві, зазначив, що його дії є повністю правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, зокрема, ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Після надання квитанцій про сплату аліментів ОСОБА_1 ставилось питання щодо зняття арешту з його майна, на що йому було розяснено умови ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» та відмовлено у знятті арешту. У звязку з наведеним просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі, вказуючи на те, що скарга є безпідставною.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка державного виконавця та стягувача не перешкоджає розгляду скарги, у звязку з чим скарга розглянута за їх відсутності.

Суд, заслухавши думку заявника (боржника), дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно роз'яснень, викладених в абзацах 1, 2 та 3 п. 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що на примусовому виконанні Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться судовий наказ № 612/920/18 від 13.12.2018, виданий Близнюківським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 12 грудня 2018 року та до його повноліття. Вказаний факт також підтверджується постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 23 січня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58177223. (а.с. 6)

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 від 23.01.2019 накладено арешт на все майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1. (а.с. 9)

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця стосовно винесення постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 58177223 є правомірними та відповідають нормам закону, а тому вимоги скаржника в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, у судовому засіданні скаржник вказав, що наявність арешту на його майно порушує його право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися його власністю. Окрім того, у державного виконавця немає законних підстав для не зняття арешту, оскільки заборгованість по аліментах була погашена і на теперішній час аліменти він сплачує регулярно.

ОСОБА_1 пояснив, що 05.02.2019 він звертався до державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області з питанням про зняття вказаного арешту, однак йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Вказані обставини підтверджені державним виконавцем у відзиві на скаргу.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. ст. 316-317,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час будь-якої заборгованості за виконавчим провадженням у ОСОБА_1 немає, що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, доданим до скарги, а також поясненнями стягувача ОСОБА_4 в наданій нею телефонограмі. Крім того, ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, з якої має можливість щомісячно сплачувати аліменти на утриманні сина.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, судом встановлено, що на теперішній час за ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів, аліменти він сплачує регулярно, має постійне місце роботи і стабільну заробітну плату, з якої утримуються аліменти, а отже, для забезпечення його конституційно гарантованих прав власності, арешт, накладений на його майно Постановою від 23.01.2019 у виконавчому провадженні № 58177223, підлягає скасуванню, а вимоги скарги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 41, 129 Конституції України, ст.ст. 447-453 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 23 січня 2019 року задовольнити частково.

Зобовязати державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 скасувати постанову про арешт майна боржника від 23.01.2019 у виконавчому провадженні № 58177223 та знати арешт з майна боржника ОСОБА_1.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Близнюківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в пятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя С.М. Лобановська