Дата документу 15.10.2019 Справа № 320/1727/17-ц
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 320/1727/17Головуючий у 1-й інстанції Колодіна Л.В.
Пр. № 22-ц/807/3083/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2019 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Банк поштою (а.с. 30) звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с.2-5), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за угодою № б/н від 11.11.2014 року станом на 16.02.2017 року у розмірі 100693,40 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 40680, 36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 16862,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією 40680,25 грн.; штрафу 2470,79 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 1600,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Колодіну Л.В (а.с. 31).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 36) провадження у цій справі відкрито.

Заочним рішенням Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 21 квітня 2017 року (а.с. 62-65) позов Банку у цій справі було задоволено у повному обсязі.

Ухвалою Мелітополського міськрайонного суду Запорізької області від 06 березня 2019 року (а.с. 135-136) вищезазначене заочне рішення було скасовано судом першої інстанції в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд (а.с. 85-95), справу призначено до розгляду.

Повторним заочним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2019 року (а.с. 157-160) позов Банку у цій справі задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.11.2014 року в загальному розмірі 100693,40 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 40680, 36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 16862,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією 40680,25 грн.; штрафу 2470,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір в розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 176-181) просив повторне заочне рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (а.с.185).

Ухвалою апеляційного суду провадження у цій справі відкрито 16 вересня 2019 року (а.с.191).

Банк подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (а.с. 195-200).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кочетковою І.В. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с.201-202).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 203) дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Зміна судового рішення може полягати в…зміні його мотивувальної та резолютивної частин (ст. ст. 265 ч. 4, 376 ч. 4 ЦПК України).

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України ст.ст. 11, 509, 526, 623-625, 1054 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає лише частково.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій справі неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч.6 ЦПК України.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк у цій справі просив стягнути з відповідача заборгованість за угодою № б/н від 11.11.2014 року, з урахуванням, підписаної у тому числі особисто відповідачем ОСОБА_1 , генеральної угоди сторін від 11.11.2014 року про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.11) станом на 16.02.2017 року у розмірі 100693,40 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 40680, 36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 16862,00 грн.; заборгованості за пенею та комісією 40680,25 грн.; штрафу 2470,79 грн., від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється.

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції строк дії вищезазначеної угоди сторін збіг 30.11.2016 року (п.2 угоди а.с. 11).

Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом до суду поштою 06.03.3017 року (а.с. 31).

Вищезазначеною угодою не було порушено прав відповідача, як споживача.

Загальновідомою обставиною є зміна Банком назви з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (ст. 82 ч. 3 ЦПК України).

Відповідач не заявив про застосування строку позовної давності в якості відмови у задоволенні позову Банку у цій справі.

В силу вимог ст. 267 ч. ч. 3-4 ЦК України сплив позовної давності загальної (трирічної - ст. 257 ЦК України) чи спеціальної (однорічної - ст. 258 ЦК України), про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому, у суду були відсутні підстави для застосування позовної давності у цій справі.

Крім того, встановлено, що укладення відповідачем ОСОБА_1 , вищезазначеної генеральної угоди із Банком від 11.11.2014 року про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.11) є обставиною в силу вимог ст. 264 ЦК України, що свідчить про визнання боргу та перериває позовну давність, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Проте, встановлено, що при вищевикладених встановлених фактичних обставинах цієї справи апеляційним судом, враховуючи остаточний строк для повернення тіла кредиту відповідачем на користь Банку настав лише 30.11.2016 року, а Банком подано позов до суду поштою 06.03.2017 року (конверт а.с. 31), то позовні вимоги Банку про стягнення з відповідача тіла кредиту станом на день закінчення строку дії договору 30.11.2016 року у сумі 40680,36 грн. (розрахунок: 6469,92 грн. стовбець 3 (залишок поточної заборгованості за тілом кредиту) + 34210,44 грн. стовбець 5 (залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту) заявлені в межах загального (трирічного) строку позовної давності для стягнення суми основного боргу, а тому суд першої інстанції правильно стягнув останні з відповідача на користь Банку у цій справі, виходячи із презумпції правомірності (ст. 204 ЦК України) та презумпції обов`язковості (ст. 629 ЦК України) вищезазначеного договору сторін.

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач не надав суду першої інстанції у матеріали цієї справи доказів того, що вищезазначена генеральна угода сторін від 11.11.2014 року була недійсною повністю чи частково за будь-яким рішенням будь-якого суду в будь-який іншій справі.

У цій справі відповідач будь-якого зустрічного позову, у тому числі про визнання недійсною вищезазначеної генеральної угоди сторін від 11.11.2014 року повністю чи частково не заявляв.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо відсутності у відповідача перед Банком за вищезазначеним договором заборгованості за тілом кредиту у сумі 40680,36 грн. станом на 30.11.2016 року.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі стороною відповідача апеляційному суду не надані.

Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Разом із тим, безпідставним є нарахування Банком процентів у сумі 976,33 грн. (розрахунок: 16862,00 грн. відсотки станом на 16.02.2017 року 15885,67 грн. відсотки станом на 30.11.2016 року а.с.30 зворот), комісії та пені у сумі 3254,42 грн. (розрахунок: 40680,25 грн. станом на 16.02.2017 року 37425,83 грн. станом на 30.11.2016 року а.с.30 зворот), у цій справі відповідачу за вищезазначеним договором станом на 16.02.2017 року, тобто вже після закінчення строку дії вищезазначеного договору сторін 30.11.2016 року, тому суд першої інстанції мав відмовити у задоволенні цих позовних вимог Банку до відповідача у цій справі за їх безпідставністю, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який суд першої інстанції мав враховувати в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Позовних вимог про стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України Банк до відповідача у цій справі не заявляв.

Щодо стягнення заборгованості у вигляді процентів, комісії та пені, нарахованих Банком відповідачу у цій справі за вищезазначеним договором за період до закінчення строку дії договору до 30.11.2016 року, то, враховуючи наявність вищезазначеної чинної генеральної угоди сторін, то суд першої інстанції у цій справі правильно вважав, що останні підлягали стягненню з відповідача на користь Банку у цій справі у повному обсязі у сумі 15885,67 грн. станом на 30.11.2016 року.

Апеляційним судом із змісту вищезазначеної генеральної угоди сторін від 11.11.2014 року встановлено, що сума комісії та пені 37425,83 грн. станом на 30.11.2016 року фактично є пенею.

Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Так, хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк у своєму позові у цій справі одночасно просив стягнути з відповідача за вищезазначеним договором: 37425, 83 грн. пені станом на 30.11.2016 року та штрафи 2470,79 грн. (п.2.2 вищезазначеної генеральної угоди сторін).

Однак, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а отже одночасному застосуванню не підлягають (що відповідає правовому висновку зробленому Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15).

Штраф у сумі 2470,79 грн. у цій справі не підлягав зменшенню у зв`язку із зменшенням основної суми до стягнення з відповідача на користь Банку, оскільки останній не залежить від останньої та є тарифним (п.2.2 вищезазначеної генеральної угоди сторін).

Разом із тим, суд першої інстанції безпідставно стягнув з відповідача на користь Банку судовий збір пропорційно до суми позовних вимог Банку у цій справі, в задоволенні яких слід було відмовити, зокрема 661,92 грн. (розрахунок: відсотки після 30.11.2016 року по 16.02.2017 року у сумі 976,33 грн. + 40680,25 грн. пені (розрахунок: сума вимог, на яку Банку відмовлено у цій справі 41656,58 грн. (розрахунок: 37425,83 грн. пені відмова на підставі ст. 61 Конституції України + 3254,42 грн. пені, безпідставно нарахованої Банком після закінчення строку договору 30.11.2016 року) * судовий збір 1600,00 грн. (а.с.1) сплачений Банком при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції/ сума заявлених Банком позовних вимог у цій справі 100693,40 грн. = 661,92 грн.; 1600,00 грн. 661,92 грн. = 938,08 грн. судовий збір, на який мав право Банк у суді першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог у цій справі).

У зв`язку із чим, загальною сумою стягнення у цій справі з відповідача на користь Банку є сума заборгованості 59036,82 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом 40680,36 грн. + заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 30.11.2016 року 15885,67 грн. + штраф 2470,79 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2019 року у цій справі слід скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом 976,33 грн.; заборгованості за пенею та комісією 40680,25 грн.; судового збору 661,92 грн.; ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку до ОСОБА_1 у цій справі відмовити; у зв`язку із чим, вважати загальною сумою стягнення у цій справі з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості 59036,82 грн. та судового збору 938,08 грн.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача частково при вищевикладених обставинах, він має право на стягнення з Банку судового збору, сплаченого ним при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у розмірі 992,87 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений в апеляційному суді при подачі вищезазначеної апеляційної скарги 2400,00 грн. (а.с. 189) * сума задоволених позовних вимог Банку 59036,82 грн./ сума заявлених позовних вимог Банку 100693,40 грн. = 1407,13 грн. це розмір судового збору, на який має право Банк в апеляційному суді пропорційно до суми задоволених позовних вимог Банку; судовий збір, сплачений відповідачем в апеляції 2400,00 грн. судовий збір, на який має право Банк в апеляції 1407,13 грн. = 992,87 грн. судовий збір, на який має право відповідач в апеляції).

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374- 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01 липня 2019 року у цій справі скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості по процентам за користування кредитом 976,33 грн.; заборгованості за пенею та комісією 40680,25 грн.; судового збору 661,92 грн.

У хвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку до ОСОБА_1 у цій справі відмовити.

У зв`язку із чим, вважати загальною сумою стягнення у цій справі з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованості 59036,82 грн. та судового збору 938,08 грн.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 992,87 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 15.10.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.