ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/161/19
Провадження № 2/210/844/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу,
В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу перебуває вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він згідно договору від 18 травня 2018 року, був найманим працівником приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» за професією прибиральника гарячого металу третього розряду. ПП «СТІЛ СЕРВІС» надає виробничі та господарські послуги на об`єктах Публічного акціонерного товариства «Арселор Міггал Кривий Ріг».
Зазначений договір вступав у дію в період з 18.05.2018 року по 14.11.2018 року, згідно п.1 цього договору. Строк дії договору не визначався. Крім того, п.8 зазначеного трудового договору передбачена можливість отримання позивачем, як працівником, при наявності фінансової можливості підприємства винагороди (бонусу) за підсумками роботи за рік. Також п.9 того ж договору передбачено, що позивачу, як працівнику підприємства, надається щорічна основна відпустка тривалістю 24 календарних дні та додаткові дні відпустки в залежності від результатів атестації робочого місця.Ці обставини доводять розуміння безстроковості дії зазначеного трудового договору.
До того ж, договором передбачено, що усі розбіжності, що виникають із договору, сторони мають розв`язувати шляхом переговорів. У разі, якщо сторони не можуть вирішити спори, які між ними виникають, ці спори вирішуються у судовому порядку.
Так, 14 жовтня 2018 року о 18 годині 40 хвилин під час зміни позивача, на робочому місті з ним стався нещасний випадок, що призвів до втрати працездатності, та, як наслідок, каліцтво.
3 14 жовтня 2018 року до дня подачі позову до суду позивач перебуває на лікуванні.
Однак, згідно розпорядження №2202/к від 13.11.2018 року позивача звільнено з посади начебто через закінчення терміну трудового договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Трудову книжку він отримав лише 26.12.2018 року, про що написав розписку.
Позивач вважає, що зазначений факт звільнення незаконний, у зв`язку з чим звернувся до суду з вимогою щодо поновлення його на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 14.11.2018 року по день набрання законної сили рішення.
В судове засідання сторони не викликалися.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.
У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за місцем реєстрації. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Так, з письмових матеріалів справи встановлено, що між сторонами був укладений 18.05.2018 року трудовий договір, який згідно п. 1 вступає в силу з 18.05.2018 року по 14.11.2018 року. Вказаний договір підписано ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 (роботодавцем) - з іншого (а.с. 11-12).
Крім того, згідно запису у трудовій книжці від 18.05.2018 року позивача прийнято на відповідну посаду по 14.11.2018 року.
Встановленими обставинами спростовуються доводи позивача щодо безстроковості трудового договору, оскільки термін його дії чітко встановлено як в самому договорі так і згідно запису в трудовій книжці.
Крім того, 14 жовтня 2018 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві (а.с. 24-27) у зв`язку з чим на момент звільнення він перебував на лікарняному (а.с. 28).
У зв`язку з викладеним, суд не погоджується з позицією позивача з приводу фактичного продовження трудових відносин, оскільки він не перебував на робочому місці та не виконував своїх трудових відносин, крім того, 13.11.2018 року був звільнений згідно умов трудового договору, а тому посилання позивача щодо автоматичного продовження строку дії договору є хибними.
Підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 статті 23 КЗпП України).
Згідно п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пунктом 2 статті 36 КЗпП передбачено можливість припинення трудового договору у зв`язку з закінченням його строку. При цьому, припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось іншого волевиявлення працівника, оскільки свою волю він вже виразив, коли уклав договір з визначеним строком трудового договору, одночасно виразивши і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на якій він був укладений. Роботодавець також не зобов`язаний попереджувати чи іншими чином інформувати працівника про майбутнє звільнення. Закон лише вказує на те, що якщо після закінчення строку дії трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Сторонами у даному випадку узгоджений строк дії договору до 14.11.2018 року. Відповідач, як одна із сторін трудового договору, заявив вимогу про припинення трудового договору, видавши наказ про звільнення позивача в останній день дії договору. Трудовий договір, який в судовому порядку недійсним не визнавався, вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у зв`язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Вимоги позивача щодо здійснення з ним відповідних розрахунків із заробітної плати в позовних вимогах не ставляться. Тобто, твердження позивача про незаконність його звільнення є такими, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Таким чином, дійсний трудовий договір між відповідачем та позивачам має строковий характер та укладений на визначений строк, а тому позивачів було звільнено у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України із дотриманням вимог чинного трудового законодавства.
Оскільки позовні вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, суд вважає, що підстав для їх задоволення немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 280, 281, 282, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 36 КЗпП, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «СТІЛ СЕРВІС» про поновлення на роботі та стягнення зарплати за час вимушеного прогулу - відмовити.
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: В. Є. Сільченко