ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/277/19 Справа № 755/3406/18 Головуючий у першій інстанції: Ткаченко Н.В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 31.12.2014 року вона уклала з ПрАТ «СК «Інгосстрах» договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNH0JL-14BU26H, за умовами якого страховим випадком є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати постійного місця роботи. Під втратою постійного місця роботи розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших трьох місяців з дня набрання чинності договором. Строк дії договору - 12 місяців, з 31.12.2014 року по 30.12.2015 року. Договір лонгується на такий самий строк за умови сплати наступних страхових платежів і коли жодна з сторін не заявили про відмову від його продовження. Страхова сума за договором встановлена в розмірі 10000,00 грн. Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві №657-к від 22.12.2017 року позивачку звільнено із займаної посади з 29.12.2017 року через скорочення штату. 28.12.2017 року вона направила страховій компанії заяву про настання страхового випадку з повідомленням про те, що її звільняють 29.12.2017 року за скороченням штату на підставі ст. 40 КЗпП України. У відповідь на її заяву ПрАТ «СК «Інгосстрах» листом №29.01.2018/003-Z17BSPB70000AQ повідомило, що подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору страхування. Подія не визнається страховою, оскільки страхувальник на дату укладання договору страхування знав або повинен був знати про розірвання трудового договору. Тому у виплаті страхового відшкодування відмовлено. Позивачка не погоджується із позицією страховика, що скорочення штатного розкладу не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 договору страхування. Договір страхування був укладений ще 31.12.2014 року, а її звільнено у зв'язку із скороченням штату у грудні 2017 року, тобто майже через 3 роки після укладання договору. На дату укладання договору вона не знала і не могла знати про розірвання трудового договору у майбутньому. Тому позивач просила стягнувши на її користь з ПрАТ «СК «Інгосстрах» 10000,00 грн. страхового відшкодування та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 10000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Інгосстрах», які долучені до матеріалів справи. Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, відповіднодо вимог ст. 367 ЦПК України, і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_3 на підставі наказу №02-104к від 31.03.2011 року 01 квітня 2011 року переведена на посаду головного спеціаліста сектору страхових тарифів Лівобережного відділу, в зв'язку зі змінами у структурі управління, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-І №3117313 (а.с.37-41).

01 жовтня 2017 року ОСОБА_3, в зв'язку зі змінами у структурі управління, переведена на посаду головного спеціаліста сектору по роботі зі страхувальниками Лівобережного відділу, згідно наказу №03-461к від 30.09.2014 року.

В подальшому, 31 липня 2017 року позивача звільнено з посади в порядку переведення до Лівобережного відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві відповідно до п. 5 ст. 36 КзпП України (наказ №03-378к від 24.07.2017 року).

01 серпня 2017 року ОСОБА_3 призначена в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу обліку страхувальників Лівобережного відділення, відповідно до наказу №133к від 21.07.2017 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м.Києві №657-к від 22.12.2017 року позивача 29 грудня 2017 року звільнено з посади головного спеціаліста відділу обліку страхувальників Лівобережного відділення, у зв'язку зі змінами в організації виробництва, скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КзпП України (а.с. 35, 40).

Також встановлено, що між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Інгосстрах» 30 грудня 2014 року було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNH0JL-14BU26H, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи (а.с. 3).

Відповідно до п. п. 5.1 зазначеного вище договору №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року, страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

За змістом п. 5.2 договору №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року, під "втратою постійного місця роботи" розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємств, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 5.3 договору №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року визначено, що страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим договором.

Пунктом 6.1 погоджено, що договір діє 12 місяців з 31.12.2014 року по 30.12.2015 року включно (але не більше ніж сплачуємий період). При цьому договір набуває чинності з 00 год. дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок страховика. Цей договір лонгується на такий же строк у разі сплати наступних страхових платежів та коли жодна із сторін не заявила про відмову в його продовженні.

Згідно пункту 7 договору №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року встановлено страхову суму в розмірі 10000,00, а страховий платіж в розмірі 240,00 грн.

У договорі №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року добровільного страхування непередбачених фінансових витрат зазначено також, що страхувальник ознайомлений з "Правилами добровільного страхування фінансових ризиків (нова редакція) та Умовами страхування; умови страхування (сторінка 2) є невід'ємною частиною цього Договору.

У пункті 5 Умов страхування до договору №DNH0JL-14BU26H від 30.12.2014 року зазначено, зокрема, що не підлягають страхуванню особи, трудовий стаж якої на останньому місці роботи менше 12 місяців (а.с. 4).

Умови страхування до договору №DNH0JL-14BU26H підписані позивачкою, що свідчить про її ознайомлення з їх змістом.

На виконання умов договору позивачка щомісячно сплачувала регулярний платіж у розмірі 20,00 грн. зі свого особового рахунку, що підтверджено довідкою від 28.02.2018 року ПАТ «Приватбанк» та не заперечується відповідачем (а.с. 11-13).

Позивач звернулася до ПрАТ «СК «Інгосстрах» із заявою про настання страхового випадку з повідомленням про те, що її звільняють 29.12.2017 року, у зв'язку із скороченням штату на підставі ст. 40 КЗпП України.

Листом ПрАТ «СК «Інгосстрах» №29.01.2018/003-Z17BSPB70000AQ повідомлено, зокрема, що описана позивачем подія кваліфікується як скорочення штатного розкладу і чисельності співробітників підприємства; дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п. 5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків; дана подія не визнається страховою, тому страхувальник на дату укладення даного договору страхування знав або повинен був знати про розірвання трудового договору; у виплаті страхового відшкодування відмовлено (а.с. 8).

За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України).

Частиною 1 статті 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

А частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Статтею 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України "Про страхування" підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Колегія звертає увагу, що місцевим судом обгрунтовано встановлено, що звільнення позивача з роботи у зв'язку із скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України є страховим випадком відповідно до умов укладеного між сторонами договору добровільного страхування (розділ 5 договору), який є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався; доказів припинення, розірвання цього договору відповідачем суду не надано.

Твердження апелянта про те, що вказана подія - звільнення у грудні 2017 року - не визнається страховою, оскільки страхувальник на дату укладення даного договору страхування 30 грудня 2014 року знав або повинен був знати про розірвання трудового договору - є безпідставним та недоведеним. Суду не представлено будь-яких доказів на підтвердження такої позиції відповідача, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що стверджується письмовими матеріалами справи; в судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач не з»явився.

Не є підставою для відмови у задоволенні позову посилання відповідача на те, що позивачкою не дотримано вимоги п. 5.1. умов страхування до договору № DNH0JL-14BU26H, де зазначено, що не підлягає страхуванню особа трудовий стаж якої на останньому місці роботи менше 12 місяців. Відповідачем дійсність договору страхування не оспорюється, доказів припинення, розірвання цього договору суду не надано.

Апеляційна скарга відповідача, лист страхової компанії №29.01.2018/003-Z17BSPB70000AQ про відмову у виплаті страхового відшкодування не містять доводів щодо порушення позивачкою умов та строків повідомлення ПрАТ «СК «Інгосстрах» про настання страхового випадку.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність відмови позивачці у виплаті страхового відшкодування та про необхідність задоволення позовних вимог, правильно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді