ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 756/16116/18-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Черкаській області,

прокуратура Черкаської області,

Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 ,

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Литвинової І.В., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ГУ НП в Черкаській області, прокуратури Черкаської області, ДКСУ про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Свої вимоги мотивував тим, що ГУ НП в Черкаській області та прокуратурою Черкаської області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000206 .

30 травня 2017 року, о 18:39 год., його затримано як особу, підозрювану у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 255 КК України, про що складено протокол затримання особи, як після безпосереднього вчинення злочину.

Проте, обставини затримання були іншими.

Так, 30 травня 2017 року, після оголошення о 16:00 год., апеляційним судом Черкаської області ухвали про скасування ухвали слідчого судді від 17.05.17 року про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, присутні у залі суду громадські активісти заблокували залу суду та не дали звільнити його з-під варти, а також не дали покинути залу суду колегії суддів, вигукуючи грубі образливі репліки на їх адресу та погрози. Приблизно через дві години до зали суду повернувся слідчий із заготовленим протоколом його затримання,за яким його знову було затримано.

01 червня 2017 року ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28 липня 2017 року включно, без можливості внесення застави.

Ухвалою колегії суддів судової палати в кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року вищевказана ухвала суду була залишена без змін, а скарга сторони захисту відхилена.

Проте, вказаному судовому рішенні апеляційний суд встановив, що затримання його 30.06.2017 року у порядку ст. 208 КПК України в приміщені апеляційного суду проведено з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства,а тому вважає, що утримування його під вартою з 30 травня по 01 червня 2017 року є незаконним та таким, що спричинило йому моральну (немайнову ) шкоду.

Розмір відшкодування за заподіяну моральну шкоду ним оцінено у розмірі 1 000 000 грн., з урахуванням обставин справи, характеру правопорушення, глибини його душевних страждань, ступеня вини осіб, які завдали моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що відмовляючи йому в задоволені позову суд дійшов суперечливих висновків стосовно того, що існує судове рішення, яким його затримання з 30.05.2017 по 01.06.2017 визнано незаконним, проте вважав, що він не надав достатньо доказів на підтвердження своїх доводів та обставин заподіяння відповідачами моральної шкоди.

Суд неповно з`ясував обставини справи,які мають значення для справи,не дав також належної правової оцінки факту його незаконного тримання під вартою протягом трьох діб,що викликало в нього зневіру щодо законності та справедливості дій працівників досудових органів, стало поштовхом до спричинення серйозних розладів здоров`я, як психічного, так і фізичного, з огляду на що вважає що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим.

В судовому засіданні апеляційного суду 25 вересня 2019 року, яке за клопотанням представника ГУ НП в Черкаській області проводилося в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та його представник Добраниця В.М. доводи апеляційної скарги, з підстав в ній вкладених, підтримали та просили її задовольнити.

Представник прокуратури Черкаської області Гаврилюк О.М. та представник ГУ НП в Черкаській області Корнієнко О.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання ,будучи за законом належно повідомленим, не з`явився.

Після оголошення перерви в справі 9 жовтня 2019 року судове засідання проводилось в режимі аудіозапису,оскільки представник ГУ НП в Черкаській області, перебуваючи в приміщенні Черкаського окружного адміністративного суду для участі в засіданні в режимі відеоконференції не дочекалась часу проведення засідання.

Позивач та його представник в судове засідання 9 жовтня 2019 року не з`явились з поважних причин.

Проте, враховуючи що ці особи були присутні в попередньому засіданні та надали по суті свої пояснення, з метою додержання розумних строків розгляду справи колегія суддів вважала за можливе продовжити розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог.

Проте, з такими висновками суду не можливо погодитись, оскільки суд дійшов їх на порушення норм процесуального та невірне застосування матеріального права, з огляду на що рішення є незаконним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 04.04.2014 року слідчим управлінням головного управляння Національної поліції в Черкаській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні,внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань а № 000394 від 15.05.215 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.п.3,11,12 ч.2 ст.115,ч.3 ст.146, ч.2 ст.194 КК України.

03.12.2015 року з кримінального провадження № 00090 виділено в окреме провадження матеріали за № 0000491 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України,яке 10.12.2015 року зупинено у зв`язку з розшуком останнього.

10.11.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні правопорушень за ч.3 ст.27ч.2 ст.194 КК, 19.04.2017 року йому повідомлено про підозру в вчиненні правопорушень за п.п.3,11,12 ч.2 ст.115,ч.3ст.146 КК України, а 26.04.17 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ч.27 п.п.3,11.12 ч.2 ст.115,ч.3 ст.27 ч.3 ст.146,ч.2 ст.15 ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України.

24.04.17 року кримінальні провадження об`єднані в одне провадження за єдиним номером 0000394 за ознаками кримінальних правопорушень,передбачених п.3,11,12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.146,ч.3 ст.27 ч.2 ст.194 КК України відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1

16 травня 2017 року встановлено місце знаходження ОСОБА_1

30 травня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості зареєстровані за № 0000206, відповідно до фабули якого ОСОБА_1 створив злочинну організацію, з метою вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

В межах досудового розслідування 30 травня 2017 року ОСОБА_1 затримано у порядку ст. 208 КПК України та 31 травня 2017 року йому оголошено про підозру за частиною першою статті 255 КК України.

01 червня 2017 року підозрюваному ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без можливості застосування альтернативи у вигляді застави (т. 1 а. с. 95-99), а 17 травня 2017 року за ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, без можливості внесення застави

Згідно ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 30 травня 2017 року, за результатом розгляду апеляційної скарги адвоката ОСОБА_1 - Гончара С. М. зазначену ухвалу слідчого судді скасовано та обрано йому інших запобіжний захід,а саме домашній арешт строком на 2 місяці з забороною залишати місце проживання.

Як вбачається з ухвали апеляційного суду Черкаської області від 12 червня 2017 року, колегія суддів встановила, що 30 травня 2017 року після проголошення колегією суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області ухвал про зміну ОСОБА_1 запобіжного заходу, його знову було затримано і 1 червня 2017 року слідчим суддею йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В ухвалі апеляційного суду зазначається, що затримання ОСОБА_1 30 травня 2017 року вже не може впливати на предмет вказаного провадження саме при апеляційному розгляді, адже на даний час є чинне рішення слідчого судді щодо застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто він перебуває під вартою на підставі чинного рішення суду.

Однак, зазначеним судовим рішенням достовірно встановлено, що затримання ОСОБА_1 у кримінальному провадженні в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, проведене з порушенням норм кримінально-процесуального законодавства і перебування його під вартою у період від моменту затримання - 30 травня 2017 року до моменту ухвалення рішення слідчим суддею про застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою - 01.06.2017 року є таким, що було здійснене без достатніх правових підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

І хоча частиною 7 ст. 82 ЦПК України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, проте, аналізуючи зміст вказаного судового рішення, колегія суддів приймає обставини незаконного затримання та перебування ОСОБА_1 під вартою встановлені в ухвалі апеляційного суду Черкаської області від 12.0617 року як належний та достовірний доказ.

Встановлено, що до теперішнього часу прокуратурою Черкаської області продовжується здійснюватися процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000177 від 11 травня 2017 року за ознаками ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, п.п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України, обвинувальний акт у межах якого стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 28, п.п. 3, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 255 КК України направлено до Корсунь-Шевченківського районного м. Черкаси для розгляду, який на даний час триває, як вбачається, оскільки сторонами не було суду представлено судового рішення, постановленого по суті обвинувачення (т.1.а. с. 56-59, 100).

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

За п.2 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з п.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Як зазначає у своїх рішення Європейський суд з прав людини, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерплої особи та не повинен призводити до її збагачення за рахунок держави.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з урахуванням встановлених вище обставин є доведеним той факт, що в результаті незаконного затримання ОСОБА_1 з 30 травня по 1 червня 2017 року останьому спричинені моральні страждання, що змінило його нормальний життєвий ритм, а тому з урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу душевних, психічних страждань, яких зазнав позивач унаслідок його затримання у вигляді тримання під вартою, вимог розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, тривалості моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладання додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернення, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення на його користь на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн 00 коп.

Відповідно до вимог ст.1174 ЦК обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. Тому моральна шкода має бути компенсована за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення справи, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідачів підлягають стягненню судові витрати в розмірі 125 грн. пропорційно від суми задоволених позовних вимог в рівних частках - по 42 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Держави шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA 6026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 125 (сто двадцять п`ять) грн. 00 коп. (в рівних частках) з кожного по 42 (сорок дві) грн. 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня її проголошення.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 11 жовтня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: