Провадження № 2/761/1402/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Притули Н.Г.

при секретарі: Грицик В.Л.,

за участі позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання одного з подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

15.05.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення коштів на утримання одного з подружжя, стягнення аліментів на утримання дитини, визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17.05.2018 року роз'єднано вказані позовні вимоги та виділено в самостійне провадження позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання одного з подружжя.

В позовних вимогах позивач просить: розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 20.08.2010 року та стягнути з відповідача на користь позивача утримання у зв'язку з розірванням шлюбу у розмірі 4 000,00 грн. на місяць на протязі трьох років від дня розірвання шлюбу.

Вимоги обгрунтовані тим, що з 20.08.2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилось двоє дітей: ОСОБА_6, 2011 року народження та ОСОБА_7, 2013 року народження.

Як зазначає позивач, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та довіри, різні погляди на сімейне життя, що призводить до неможливості підтримання шлюбних відносин. З листопада 2016 року сторони спільно не живуть, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбні стосунки.

Також позивач зазначає, що за час перебування в шлюбі вона не працювала, з причин догляду за дітьми, освіту не здобула та зайняти відповідну посаду не змогла. За розподілом сімейних обов'язків займалася веденням спільного домашнього господарства, весь свій час приділяла вихованню та розвитку двох малолітніх дітей та створювала комфортні умови відповідачу для його продуктивної праці. Обов'язком відповідача було матеріально забезпечувати сім'ю.

Як зазначає позивач, відповідач має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу, а тому утримання в зв'язку з розірванням шлюбу в розмірі 4 000,00 грн. вважає розумним та справедливим.

20.09.2018 року до суду надійшов відзив на позовні вимоги в яких представник відповідача просить задовольнити частково позові вимоги - розірвати шлюб між сторонами, в решті позовних вимог відмовити. Відзив обгрунтовано тим, що на момент реєстрації шлюбу між сторонами позивачу було 26 років, тому не зрозуміло яким чином ведення домашнього господарства в 27 років вплинуло на небажання позивача отримати освіту в 20 років. Позивачем не обґрунтована сума утримання в 4 000,00 грн.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу, проте заперечив проти задоволення вимог в частині стягнення коштів в зв'язку з розірванням шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 20 серпня 2010 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, про що зроблено актовий запис №845.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки.

Так, згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи що позивач бажає розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити її інтересам, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Також позивач на підставі положень частини 4 статті 76 СК України просить стягнути з відповідача на свою користь утримання у зв'язку з розірванням шлюбу.

Частина 4 статті 76 СК України визначає, що якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Згідно з положеннями частини 4 статті 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Водночас в судовому засіданні позивач пояснила, що вона дійсно до одруження отримала вищу освіту та в той час коли діти проживали з відповідачем пройшла курси для можливості здійснювати підприємницьку діяльність. Також позивач зазначила що на даний час вона є приватним підприємцем та має відповідний дохід від своєї діяльності.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відсутні підстави визначені ч.4 ст.76 СК України, тому суд не вбачає законом передбачених підстав для стягнення з відповідача на користь позивача утримання у зв'язку з розірванням шлюбу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 21, 24, 75, 76, 105, 110-112 СК України, ст.ст.4, 77-83, 89, 95, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання одного з подружжя - задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 20 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві за актовим записом №845 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - розірвати.

Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача залишити «ОСОБА_1».

В частині позовних вимог про стягнення коштів на утримання подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 01 березня 2019 року.

Суддя: Н.Г.Притула