Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 428/1839/17

провадження № 61-29451св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року у складі суддів: Коротенка Є. В., Кострицького В. В., Авалян Н. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Перша Сєвєродонецька державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права на спадкування за законом.

Позов мотивовано тим, що з травня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 вона та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та мали спільний бюджет, разом виховували синів позивача, вирішували побутові питання, їздили на відпочинок, допомагали батькам. Оскільки спільних дітей у них не було, реєструвати шлюб вони не вважали за потрібне. Відповідач у справі є рідною дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіту останній не залишив.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в якій з 2004 року проживав син позивача з родиною.

Вказувала, що вона здійснювала сплату комунальних платежів за обидві квартири, оскільки ОСОБА_3 періодично був безробітним, мав мінливий, нерегулярний дохід. З 2002 року він постійно хворів на неврологічні та кардіологічні хвороби, часто перебував на стаціонарному лікуванні. Стан його здоров`я вимагав постійного стороннього догляду, забезпечення належних умов життя, які забезпечувала йому позивач. У травні 2015 року ОСОБА_3 переніс важку операцію, під час його перебування у лікарні та реабілітаційному періоді позивач допомогала та була поруч. 02 жовтня 2016 року у ОСОБА_3 стався інсульт, була зроблена операція, але наступного дня стався другий інсульт та була зроблена друга операція, після чого у нього була нерухома вся ліва частина тіла. Позивач постійно піклувалась про ОСОБА_3 , доглядала за ним, годувала, шукала гроші на лікування, купувала ліки та оплачувала обстеження та операції. Весь цей час позивач сама опікувалась ОСОБА_3 , оскільки його батьки давно померли, а дочка - ОСОБА_2 останні десять років проживала спочатку в м. Києві, а останні два роки - у Німеччині. Організацію та всі витрати на поховання здійснювала позивач. Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для вирішення питань щодо спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладені обставини, просила встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 понад пять років, з січня 2004 року до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги за законом; на підставі частини другої статті 1259 ЦК України визнати за ОСОБА_1 право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємицею першої черги ОСОБА_2 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 серпня 2017 року відмовлено в позові.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 дійсно проживали однією сім`єю понад п`ять років, з січня 2004 року, вели сумісне господарство, що також визнається відповідачем. Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 не знаходився тривалий час в безпорадному стані, міг самостійно забезпечувати свої потреби, не був інвалідом, не мав каліцтва, до часу своєї смерті працював, щомісячно отримував заробітну плату. Факт піклування позивача про ОСОБА_3 під час його знаходження на стаціонарному лікуванні, не свідчить про тривалий безпорадний стан спадкодавця. Позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років, після відмови у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, не мають правового значення для позивача, оскільки задоволення цих вимог не призведе до виконання завдання цивільного судочинства щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних спадкових прав позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 серпня 2017 року змінено. Скасовано рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю понад п`ять років та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08 серпня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 дійсно знаходився у безпорадному стані та того, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві (під час його знаходження у безпорадному стані), тому суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права на спадкування за законом, в тому числі разом зі спадкоємцем першої черги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, апеляційний суд виходив із того, що набуття статусу спадкоємця за законом надає особі право здійснювати в подальшому дії, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб або які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, при таких обставинах відмова суду першої інстанції у задоволенні цих позовних вимог порушує загальні принципи цивільного судочинства та приписи статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та є необгрунтованою. Крім того, відповідач визнала позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки суду про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_3 знаходився у безпорадному стані та доказів того, що позивач протягом тривалого часу опікувалася померлим не відповідають дійсності. До матеріалів справи було долучено достатньо належних та допустимих доказів, зокрема, медичної документації щодо стану здоров`я ОСОБА_3 і такі докази підтверджують, що останній страждав тяжкою хворобою та перебував у безпорадному стані. Позивачем також було надано достатньо доказів на підтвердження того, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, під час його знаходження в безпорадному стані. Такі обставини підтверджені як письмовими доказами так і показами допитаних у судовому засіданні свідків.

Доводи інших учасників справи

У запереченні на касаційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , зазначила про те, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, ухвалення рішення на користь позивача та визнання права на спадкування зі спадкоємицею першої черги. Висновки апеляційного суду відповідають дійсним обставинам справи. Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 був офіційно працевлаштований та мав постійний заробіток, перебував періодично на лікарняних, після яких продовжував працювати. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження свого працевлаштування та можливості надання матеріальної допомоги спадкодавцеві. Перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані із 02 жовтня 2016 року коли у нього стався інсульт та проводились операції до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не є тривалим часом. Також суд апеляційної інстанції вірно виходив із того, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання позивача спадкоємцем четвертої черги у зв`язку з тим, що діючим законодавством України встановлено спеціальний порядок прийняття спадщини та набуття особою статусу спадкоємця за законом відповідної черги.

29 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди установили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_3 заповіту складено не було.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняли його дочка - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки № 3664 від 28 листопада 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» ОСОБА_1 мешкає у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , 1957 року народження, проживала за даною адресою з ОСОБА_3 , 1956 року народження, по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та вела з ним спільне господарство.

Згідно акта від 17 листопада 2016 року, який складено представниками Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька», ОСОБА_3 , 1956 року народження, дійсно проживав за за адресою: АДРЕСА_1 , без реєстрації з 1989 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом головного лікаря комунальної установи «Сєвєродонецька міська багатопрофільна лікарня» від 14 березня 2017 року № 528 підтверджується, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділеннях вказаного медичного закладу з 15 липня 2002 року по 05 серпня 2002 року, з 21 грудня 2012 року по 27 грудня 2012 року, з 08 березня 2015 року по 11 березня 2015 року, з 18 травня 2015 по 05 червня 2015 року, з 02 жовтня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1. Догляд за хворим здійснювала ОСОБА_1

Згідно довідки від 14 липня 2017 року в період з грудня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 працював у публічному акціонерному товаристві «Укртелеком» та щомісячно отримував заробітну плату на вказаному підприємстві.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 60 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Аналогічні положення містить стаття 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно статті 1261 ЦК України упершу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею1264 ЦК Українипередбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СКУкраїни про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди установили факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 без реєстрації шлюбу.

Рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не оскаржується, у зв`язку із чим на підставі вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

Відповідно до частини другої статті1259 ЦК Українифізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згіднозі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 10, 60 ЦПК України, 2004 року.

При цьому установлено, що спадкодавець був офіційно працевлаштований та отримував заробітну плату. Доказів того, що ОСОБА_3 дійсно знаходився у безпорадному стані та того, що позивач протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві (під час його знаходження у безпорадному стані) матеріали справи не містять.

Доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалась спадкодавцем та надавала допомогу, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Таким чином, вирішуючи спір, апеляційний суд з дотриманням вимог статей 10, 60, 212-214, 315 ЦПК України 2004 року, повно та всебічно з`ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги.

Отже, висновки суду про відсутність підстав для зміни черговості одержання права на спадщину відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, наданим суду доказам дана належна правова оцінка.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв