Дата документу 06.03.2019 Справа № 336/7276/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/7276/17 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1201/19 Марко Я.Р.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Воробйової І.А.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання малолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про надання дозволу на виїзд за кордон на постійне місце проживання малолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6

З 18.06.2010 року по 09.12.2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2016 року, яке набрало законної сили 09.12.2016 року, шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка постійно мешкає із нею.

Зазначає, що матеріально утримує дитину, піклується про стан її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_3, її мати - ОСОБА_8 - виїхала на постійне місце проживання до держави Ізраїль, де з того часу проживає у м. Хайфа.

Вказує, що відповідно до постійних рекомендацій лікарів, доньці необхідно змінити клімато-географічну зону на теплу морську кліматичну зону, в межах якої розташована держава Ізраїль, оскільки вона постійно хворіє на застудні захворювання, страждає на цілорічний алергічний риніт, що зумовило погіршення стану її здоров'я.

Тому вона вирішила переїхати на постійне проживання до матері.

Для оформлення документів та виїзду на постійне місце проживання дитини виникла необхідність в отриманні згоди батька дитини.

Усні та письмові звернення до відповідача не мали своїм результатом отримання необхідної згоди батька дитини, який заперечує проти виїзду, за відсутності вагомих аргументів, що шкодить її інтересам та, на її думку, є зловживанням батьківськими правами з боку ОСОБА_4

Додатково наголошує на тому, що внаслідок переїзду до Ізраїлю дитина матиме змогу долучитись до культури та традицій її пращурів, що має значення для її духовного та морального розвитку.

Стан здоров'я дитини впливатиме на процес навчання, оскільки наступного року (пояснення на час подання позову) дитина досягне шкільного віку.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду громадянки України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон на постійне місце проживання до держави Ізраїль, за відсутності згоди її батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дозвіл на виїзд громадянки України ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з України за кордон на постійне місце проживання до держави Ізраїль без згоди та супроводу її батька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2018 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування та районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд вирішив справу по суті формально, при вирішенні справи по суті надав пріоритет інтересам та правам відповідача, як батька дитини, зокрема начебто праву на безперешкодне спілкування з дитиною, над інтересами дитини. Не врахував стан здоров'я дитини та об'єктивні дані про необхідність зміни місця проживання дитини. Просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 18 червня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, від якого 03 вересня 2011 року народилася ОСОБА_7. Даний шлюб рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2016 року було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір'ю, питання щодо виплати аліментів на її утримання судом не вирішувалося. Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Оноди К.К. визначено порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку надання дозволу судом на оформлення документів для виїзду ОСОБА_7 за кордон на постійне місце проживання до держави Ізраїль, за відсутності згоди та супроводу її батька порушить розумний баланс прав та обов'язків батьків, в тому числі, права на безперешкодне спілкування дитини із батьком, що, безумовно, спричинить вплив на забезпечення її інтересів.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції у зв'язку з нижчевикладеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Так, колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, щодо неврахування судом першої інстанції висновків лікарів щодо стану здоров'я ОСОБА_7 та інструкцій до препаратів, які приймає дитина, оскільки висновки лікарів містять лише припущення щодо можливих наслідків для здоров'я дитини зміни місця її проживання, а в інструкціях до лікарських засобів міститься лише перелік можливих побічних наслідків від застосування ліків, жодного доказу причино-наслідкового зв'язку між вживанням препаратів та погіршенням стану здоров'я дитини та чітких індивідуальних рекомендацій для зміни місця проживання позивачем суду не надано.

Окрім того, у листі в.о. головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Департаменту охорони здоров'я ЗМР Касьян В.Г. від 10 квітня 2018 року зазначено, що дитина ОСОБА_7 спостерігається в підпорядкованому закладі з народження, знаходиться під диспансерним наглядом лікаря-алерголога. Зміна кліматичної зони може мати позитивні наслідки для поліпшення стану здоров'я дитини, в тому числі для ремісії алергічних хвороб. Наслідки зміни кліматичної зони для поліпшення стану дитини є виключно індивідуальними. У даному листі не зазначено, що позитивні наслідки матиме переїзд дитини саме до держави Ізраїль, або принаймні до місцевості з субтропічним, середземноморським кліматом.

Отже, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено належними та достатніми доказами необхідність виїзду дитини за межі України на постійне місце проживання.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: І.А. Воробйова

Е.А. Онищенко