Номер провадження: 22-ц/813/1044/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника позивача акціонерного товариства «ОТП Банк»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року у справі за позовом акціонерного товариства (колишнє публічне акціонерне товариство) "ОТП Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

У грудні 2017 року акціонерне товариство (колишнє публічне акціонерне товариство) «ОТП Банк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1, загальною площею 155,4 м2, яке належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з направленням коштів, отриманих від реалізації майна на користь Банка для погашення заборгованості за кредитним договором, яка становить 4 395 551,12 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

01.06.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 300 000 доларів США на строк до 01.06.2032 року. Крім того, між Банком та ОСОБА_3 05.08.2008 року укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 211 903,00 доларів США на строк до 05.08.2023 року. У порядку забезпечення кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_3, укладені іпотечні договори від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року, предметом яких є квартира АДРЕСА_1, загальною житловою площею 116,1 м2, з підсобними приміщеннями, всього загальною площею 156,9 м2.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.12.2010 року, з ОСОБА_3 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитними договорами в розмірі 5 879 179,35 гривень.

22.08.2012 року головним державним виконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду від 14.12.2010 року, під час якого встановлено, що предмет іпотеки переведено з житлового фонду у нежитловий, а саме: жиле приміщення в нежитлове офісне приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 155, 4 м2.

Згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірне нежитлове офісне приміщення № 14, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2011 року, належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2

Посилаючись на те, що Банк, як іпотекодержатель, не надавав своєї згоди на відчуження предмета іпотеки, зобов'язання за кредитними договорами ОСОБА_3 не виконав, однак зобов'язання ОСОБА_3 забезпечені іпотекою, яка є дійсною незважаючи на перехід права власності до іншої особи, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року позов Банка задоволено, суд: звернув стягнення на предмет іпотеки - нежитлове офісне приміщення АДРЕСА_1 загальною площею 155,4 м.2, що належить ОСОБА_2 на праві власності та перебуває в іпотеці за іпотечними договорами від 01.06.2007 року і від 07.08.2008 року на користь Банка в рахунок стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за кредитними договорами від 01.06.2007 рок і від 05.08.2008 року в розмірі 4 395 551,12 гривень шляхом проведення прилюдних торгів під час здійснення виконавчого провадження. Суд встановив спосіб виконання рішення суду, визначивши початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд стягнув з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь Банка судові витрати.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду від 20.10.2016 року скасувати та постановити нове рішення про відмову Банку у задоволенні позову, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 зазначає наступне: між ОСОБА_3 та Банком 01.06.2007 року і 05.08.2008 року укладені кредитні договори, і, у забезпечення кредитних договорів, між Банком та ОСОБА_3 укладені іпотечні договори від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року, предметом яких є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 116,1 кв.м. з підсобними приміщеннями, а всього, загальною площею 156,9 м2; на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.12.2010 року, з ОСОБА_3 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитними договорами в розмірі 5 879 179,35 гривень; ВДВС відкрито виконавче провадження і під час примусового виконання, 14.10.2011 року між ВДВС та ОФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» укладено договір про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, а саме: офісного приміщення по АДРЕСА_1; 12.12.2011 року, на адресу ВДВС від ОФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» надійшло повідомлення про те, що офісне приміщення № 14 повторно не продано з прилюдних торгів; іншого майна боржника ОСОБА_3, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача, не виявлено; 12.12.2011 року Банку направлено лист і запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості з попередженням, що у разі відмови залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна буде знято та майно буде повернуто боржнику; 14.12.2011 року Банк повідомив ВДВС про те, що він відмовляється залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізоване на прилюдних торгах майно; 16.12.2011 року державним виконавцем ВДВС винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу; на час відкриття виконавчого провадження (26.07.2011 року) та на час укладення договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (14.10.2011 року) чинним законодавством визначалось, що звернення до суду з вимогою про припинення іпотеки можливо у випадку якщо іпотекодержатель не скористався своїм правом залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізованого з прилюдних торгів майна за результатами других прилюдних торгів; рішенням господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року задоволено позов ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про визнання права власності і суд визнав за ОСОБА_4 право власності на нежитлове офісне приміщення загальною площею 155,4 м2 по АДРЕСА_1; суд не прийняв до уваги, що СПД ОСОБА_4 скористався своїм правом щодо реєстрації права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 і реєстрацію права власності здійснено за відсутністю будь-яких обтяжень щодо зазначеного майна; Банк не оспорював дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без виконання, а також рішення господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року і договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; на час укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 не знала і не могла знати про існування будь-яких обтяжень, що існували відносно нежилого приміщення АДРЕСА_1; відповідно до іпотечного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_3, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 156,9 2, в той час, як за ОСОБА_2., на праві приватної власності, зареєстровано нежиле приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 155,4 м2, тобто зазначені об'єкти не є тотожними і нежиле приміщення, яке придбане ОСОБА_2, не є тотожним предмету іпотеки, який передавався в якості забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_3

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

В запереченнях на апеляційну скаргу представник Банка просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду від 20.10.2016 року залишити без змін, зазначаючи: відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, у порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою; особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки; до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, оскільки відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає; предмет іпотеки реконструйований із квартири під офіс, однак Банк належним чином не повідомлявся про здійснення реконструкції предмета іпотеки; згідно п.п. 3.2 п.3 договорів іпотеки, проведення реконструкції чи ремонту предмету іпотеки не змінюють правовідносини сторін за договором; відповідно до п. 5.3 іпотечних договорів, іпотекодавець має право вчиняти будь-які дії щодо предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя; до ОСОБА_2, як до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», перейшли всі права та обов'язки за іпотечними договорами, оскільки договори не припинили свою дію і відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

01.06.2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладений кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в розмірі 300 000 доларів США на строк до 01.06.2032 року. Крім того, між Банком та ОСОБА_3 05.08.2008 року укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 211 903,00 доларів США на строк до 05.08.2023 року. У порядку забезпечення кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_3, укладені іпотечні договори від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року, предметом яких є квартира АДРЕСА_1, загальною житловою площею 116,1 м2, з підсобними приміщеннями, всього загальною площею 156,9 м2 (а.с. 5-20 т.1).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.03.2010 року за ОСОБА_3 визнано право власності на офісне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.123,124 т.1).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року, яке змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.12.2010 року, з ОСОБА_3 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитними договорами в розмірі 5 879 179,35 гривень ( а.с. 21-23 т.1).

Станом на 02.06.2009 року заборгованість ОСОБА_3 перед Банком за кредитним договорами становила 240 726,88 доларів США (а.с.22 зворот).

З технічного паспорту від 14.01.2011 року вбачається, житлове приміщення квартира АДРЕСА_1 переведено в нежитлове приміщення офісу загальною площею 155,4 м2, технічний паспорт зазначає про проведення самочинної реконструкції квартири в приміщення офісу (а.с.26,27 т.1).

03.02.2011 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на офісне нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 (а.с.122 т.1).

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року за ОСОБА_4 визнано право власності на офісне нежитлове приміщення загальною площею 155,2 м2 по АДРЕСА_1, яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4 25.08.2011 року (а.с. 125-127 т.1).

Згідно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірне нежитлове офісне приміщення № 14, на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2011 року, належить на праві власності відповідачці ОСОБА_2 (а.с.128,129 т.1).

Постановою держвиконавця ВДВС від 16.12.2011 року виконавчий лист про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь Банка в розмірі 5 879 179,35 гривень повернуто стягувачу з підстав п. 3 ст. 47, ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.144 т.1).

Станом на час розгляду судом апеляційної інстанції скарги ОСОБА_2, позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитними договорами не виконав, кредитні кошти не повернуті і заборгованість не погашена.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.05.2017 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_3, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.10.2016 року змінено в частині визначення початкової ціни реалізації предмету іпотеки в розмірі 4 227 200 гривень, відповідно до звіту №08-02/2017, підготовленого ПП «Вітал-Профі» (а.с.99-104 т.2).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.12.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2016 року, ОСОБА_2 відмовлено у позові до Банка про припинення договору іпотеки (а.с.188,189 т.1, а.с.86-91 т.2).

Між сторонами виникли правовідносини із зобов'язань, які регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про іпотеку».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, задовольняючи позов Банка виходив з того, що до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, при цьому, відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає (а.с.235-242 т.1).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником

(заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 572 ч.1, 575 ч.1 ЦК України).

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ст. 23 ч.ч.1,2 Закону України «Про іпотеку»).

З матеріалів справи вбачається, що у порядку забезпечення кредитних зобов'язань між Банком та ОСОБА_3, укладені договори іпотеки від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року, предметом яких була квартира АДРЕСА_1, загальною житловою площею 116,1 м2, з підсобними приміщеннями, всього загальною площею 156,9 м2.

У зв'язку із посвідченнями договорів іпотеки, нотаріус наклав заборони №242 і №502 на відчуження зазначеної у договорі квартири АДРЕСА_1 (а.с.17 зворот, а.с.20 зворот т.1).

У 2010 році житлове приміщення квартира АДРЕСА_1 загальною площею 156,9 и2 реконструйоване в нежитлове приміщення офісу загальною площею 155,4 м2, при цьому, технічний паспорт на спірне нерухоме майно від 14.01.2011 року зазначає про проведення самочинної реконструкції квартири в приміщення офісу.

Пункти 3.2 ст. 3 договорів іпотеки від 01.06.2007 року і від 05.08.2007 року мають застереження про те, що проведення реконструкції чи ремонту предмету іпотеки не змінюють правовідносини сторін за договором, а п. 5.3 договорів іпотеки зазначає, що іпотекодавець має право вчиняти будь-які дії щодо предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя (а.с.15 зворот, 16 зворот,18 зворот, 19 зворот т.1).

З 21.12.2011 року, на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 є власником нежитлового офісного приміщення по АДРЕСА_1.

У разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договори іпотеки від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року є дійсними, а предметом іпотеки є спірне реконструйоване нежиле приміщення офісу площею 155,4 м2 по АДРЕСА_1.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним повинні здійснюватися, а створені обов'язки відповідно підлягають виконанню.

За таких обставин, рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів є правильним.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ст. 39 ч.ч.1,2 Закону України «Про іпотеку»).

Рішення суду в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки, з врахуванням рішення апеляційного суду Одеської області від 30.05.2017 року, підлягає зміні (а.с.99-104 т.2).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи відповідачки ОСОБА_2 у скарзі про те, що: 12.12.2011 року, на адресу ВДВС від ОФ ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» надійшло повідомлення про те, що офісне приміщення № 14 повторно не продано з прилюдних торгів і 12.12.2011 року Банку направлено лист та запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості; 14.12.2011 року Банк повідомив ВДВС про те, що він відмовляється залишити за собою в рахунок погашення боргу нереалізоване на прилюдних торгах майно; 16.12.2011 року державним виконавцем ВДВС винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу; суд не прийняв до уваги, що СПД ОСОБА_4 скористався своїм правом щодо реєстрації права власності на нежиле приміщення АДРЕСА_1 і реєстрацію права власності здійснено за відсутністю будь-яких обтяжень щодо зазначеного майна; Банк не оспорював дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу без виконання, а також рішення господарського суду Одеської області від 25.08.2011 року і договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; на час укладення договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 не знала і не могла знати про існування будь-яких обтяжень, що існували відносно нежилого приміщення АДРЕСА_1; відповідно до іпотечного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_3, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 загальною площею 156,9 м2, в той час, як за ОСОБА_2, на праві приватної власності, зареєстровано нежиле приміщення по АДРЕСА_1 загальною площею 155,4 м2, тобто зазначені об'єкти не є тотожними і нежиле приміщення, яке придбане ОСОБА_2, не є тотожним предмету іпотеки, який передавався в якості забезпечення кредитних зобов'язань ОСОБА_3, - не заслуговують на увагу.

В грудні 2011 року ВДВС примусово виконувало рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь Банка заборгованості за кредитними договорами в розмірі 5 879 179,35 гривень.

Разом з тим, у даному випадку, предметом спору є вимоги іпотекодержателя (Банка) до іпотекодавця (ОСОБА_2.) про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами від 01.06.2007 року та від 05.08.2008 року.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

До нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором.

При цьому, відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає.

У даному випадку предмет іпотеки реконструйований із квартири під офіс, при цьому, Банк, як іпотекодержатель, належним чином не повідомлявся про здійснення реконструкції предмета іпотеки.

Згідно із п. 3.2 ст.3 договорів іпотеки, проведення реконструкції чи ремонту предмету іпотеки не змінюють правовідносини сторін за договором, а відповідно до п. 5.3 договорів іпотеки, іпотекодавець має право вчиняти будь-які дії щодо предмета іпотеки виключно на підставі письмової згоди іпотекодержателя.

До ОСОБА_2, як до нового власника спірного нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку», перейшли всі права та обов'язки за іпотечними договорами.

У даному випадку договори іпотеки не припинили свою дію, а відсутність державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає.

У 2010 році житлове приміщення квартира АДРЕСА_1 реконструйоване в нежитлове приміщення офісу загальною площею 155,4 м2, при цьому, технічний паспорт на спірне нерухоме майно від 14.01.2011 року зазначає про проведення самочинної реконструкції квартири №14 загальною площею 156,9 м2 в приміщення офісу загальною площею 155,4 м2 по АДРЕСА_1.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки станом на час розгляду судом апеляційної інстанції скарги ОСОБА_2, позичальник ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитними договорами не виконав, кредитні кошти не повернуті і заборгованість не погашена, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про захист порушеного права Банка шляхом задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4,ч.ч.4 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що рішення суду в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки не відповідає вимогам закону, рішенням апеляційного суду Одеської області від 30.05.2017 року змінено рішення суду в частині визначення початкової ціни предмету іпотеки, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч,1 ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції - зміні. Разом з тим, рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає залишенню без змін, у зв'язку з чим апелянт на має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, ч.4,5, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів Одеського апеляційного суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року - змінити в частині визначенням початкової ціни реалізації предмету іпотеки в розмірі 4 2278 200 гривень, відповідно до звіту від 08.02.2017 року №08-02/2017 ПП «Вітал-Профі», в іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 11.03.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков