Постанова

Іменем України

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 447/2015/16-ц

провадження № 61-15088св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 ,

представник позивача - адвокат Мелех Дмитро Орестович,

відповідач - Приватне акціонерне товариство "Закарпаттяобленерго",

представник відповідача - адвокат Янєв Микола Олександрович,

третя особа - ОСОБА_4 ,

представник третьої особи - адвокат Пеняк Іванна Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В. та на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В. та касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - адвоката Пеняк Іванни Володимирівни на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року у зазначеному складі суддів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" (далі - ПАТ "Закарпаттяобленерго"), третя особа - ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Позовну заяву мотивувала тим, що 13 лютого 2015 року водій автомобіля «Toyota Land Cruiser» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) ОСОБА_4 здійснив наїзд на велосипед «Україна», яким керував ОСОБА_5

Вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких помер. За результатами проведеного досудового слідства у кримінальному провадженні встановлено, що водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста шляхом застосування своєчасного гальмування, у зв`язку із чим кримінальне провадження було закрито, про що винесено відповідну постанову від 26 серпня 2015 року.

Стверджувала, що у ОСОБА_4 настала цивільно-правова відповідальність з відшкодування заподіяної моральної шкоди внаслідок загибелі ОСОБА_5 оскільки смерть ОСОБА_5 спричинила сильні душевні страждання для неї ( ОСОБА_2 ), а також для малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які проявляються у пригніченому стані її та дітей, втраті спокійного сну, постійних нервових стражданнях, тривозі. Факт загибелі ОСОБА_5 спричинив зміни у способі життя.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила стягнути з ПАТ "Закарпаттяобленерго" моральну шкоду у розмірі 318 040 грн на її користь та по 100 000 грн на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року у складі судді Карбовніка І. М. у задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ "Закарпаттяобленерго", третя особа ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відмовлено.

Додатковим рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 04 червня 2018 року у складі судді Карбовніка І. М. заяву ПАТ «Закарпаттяобленерго» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ "Закарпаттяобленерго" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 13 червня 2018 року у складі судді Карбовніка І. М. внесено виправлення в рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року вказавши: "в позові ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ "Закарпаттяобленерго", третя особа ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Закарпаттяобленерго" витрати, у зв`язку з проведенням експертизи у розмірі 11 637,20 грн".

Внесено виправлення в додаткове рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року а саме, замість дати винесення рішення "07 червня 2018 року" зазначити «13 червня 2018 року».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що водій ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста шляхом застосування своєчасного гальмування, у зв`язку із чим кримінальне провадження було закрито, про що винесено постанову про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2015 року.

Районний суд вважав, що можливий розмір грошової компенсації за спричинені психологічні страждання (моральну шкоду) становить 0 (нуль) мінімальних заробітних плат, при цьому посилався на висновки судово-психологічної експертизи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 27 грудня 2017 року № 4891 та 4911, у яких зазначено, що ситуація, пов`язана із загибеллю ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є психотравматичною для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і такою, яка спричинила психологічні страждання.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 і ОСОБА_3 - Мелеха Д. О. задоволено частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 7 червня 2018 року та додаткове рішення цього суду від 7 червня 2018 року скасовано і прийнято нове рішення.

Позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_2 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ «Закарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_3 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року заяву ПАТ «Закарпаттяобленерго» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» 4 547,51 грн судових витрат.

В решті заяви відмовлено.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції при розгляді справи належно не дослідив докази, необхідні для встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки позивачам завдана моральна шкода і така підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачам спричинено психологічні страждання, однак дійшов помилкового висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню в їх користь відповідає нулю, посилаючись на висновки судово-психологічних експертиз ОСОБА_1 і ОСОБА_3. Суд першої інстанції не врахував, що висновки експертизи не мають переваг над іншими доказами у справі, а визначення розміру моральної шкоди є правовим питанням, яке вирішується судом.

Суд апеляційної інстанції вказав, що не підлягає визначенню розмір моральних страждань особі оскільки рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року припинено застосування методик встановлення заподіяння моральної шкоди та методик оцінки розміру компенсації спричинених страждань (реєстраційний код 14.1.04).

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційних скаргах ПАТ «Закарпаттяобленерго», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року та додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Крім того, ПАТ «Закарпаттяобленерго», подано заяву про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом касаційної інстанції, якою просить стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Закарпаттяобленерго» 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - адвокат Пеняк І. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції та вирішити питання розподілу судових витрат.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційних скаргах з урахуванням доповнень, ПАТ «Закарпаттяобленерго» з посиланням на постанову про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2015 року зазначило, що у діях водія ОСОБА_4 немає порушень вимог Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками у вигляді загибелі велосипедиста ОСОБА_5 ». Крім того, у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують його вину.

Посилається на те, що ОСОБА_5 керував велосипедом, який не був належно обладнаний світлоповертачами та відповідно до висновку судово-токсикологічної експертизи від 04 березня 2015 року № 725/2015-т перебував у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про грубу необережність потерпілого та нехтування ним ПДР України, а отже застосуванню підлягала частина друга статті 1193 ЦК України.

Вважає, що ОСОБА_2 не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди.

Оскільки ОСОБА_2 отримала страхове відшкодування у сумі 100 000 грн, в тому числі моральної шкоди в сумі - 14 616 грн, діти ОСОБА_5 не зверталися за допомогою до психолога чи іншого лікаря з приводу факту загибелі батька, сім`я не має заборгованостей зі сплати комунальних послуг, успішність дітей у школі не змінилася, відтак вважає, що спосіб життя сім`ї померлого у гіршу сторону не змінився, отже моральна шкода не підлягає відшкодуванню.

Зазначає, що судами не встановлювалося матеріальне становище та фінансові можливості ОСОБА_4 для відшкодування моральної шкоди, учасниками справи жодні докази на підтвердження такої обставини не подавалися і такі докази не витребовувалися.

Посилаючись на частину першу статті 1172 ЦК України вважає, що під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 не виконував своїх трудових обов`язків, тому ПАТ «Закарпаттяобленерго» відповідальності не несе.

Стверджує, що представник ОСОБА_2 - адвокат Мелех Д. О. в суді першої та апеляційної інстанцій не мав повноважень на представництво інтересів позивачів та подання у їх інтересах апеляційної скарги. Крім того, вважає, що на час подання апеляційних скарг ОСОБА_3 набув повноліття, отже його мати не могла діяти від його імені та в його інтересах, як законний представник.

Звертає увагу суду на те, що суд апеляційної інстанції при скасуванні додаткового рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 07 червня 2018 року допустив грубе порушення норм процесуального права та не врахував ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 13 червня 2018 року згідно із якою виправлено описку та постановлено замість дати винесення рішення «07 червня 2018 року» зазначити «13 червня 2018 року».

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_4 - адвоката Пеняк І. В. є аналогічними доводам касаційних скарг ПАТ «Закарпаттяобленерго» та повторного опису не потребують.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мелех Д. О. подав відзив на касаційні скарги ПАТ «Закарпаттяобленерго», у якому зазначив, що твердження заявника про грубу необережність потерпілого під час вчинення ДТП не встановлена ні на етапі досудового слідства, ні судами попередніх інстанцій. При цьому вважає, що доводи заявника про порушення судом апеляційної інстанції положень частини другої статті 1193 ЦК України є помилковими.

Зазначив, що суд апеляційної інстанції надав правильну оцінку висновкам судово-психологічної експертизи від 27 грудня 2017 року № 4891 та № 4911 та зазначив, що висновки експертиз не мають переваг над іншими доказами у справі.

Щодо доводів заявника про відсутність у представника повноважень на подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_3 та недолучення до матеріалів справи документів на підтвердження повноважень позивачів, вказав, що такі необґрунтовані оскільки судове засідання проводилось з викликом сторін, суд перевіряв повноваження адвоката та з`ясовував думку ОСОБА_3 з приводу апеляційної скарги. Посилається на постанову Верховного Суду України у справі № 908/1101/17.

Щодо твердження заявника про те, що показання позивачів не є засобом доказування вказав, що при вирішенні такого питання як визначення розміру моральної шкоди заподіяної смертю близької людини, неможливо не врахувати доводи осіб, яким була заподіяна шкода оскільки питання моральної шкоди є дуже особистим і нерозривно пов`язане з особою. Отже, вважає, що суд апеляційної інстанції правильно заслухав усні пояснення позивачів та прийняв до уваги письмові.

Вказує, що оскільки апеляційний суду прийшов до висновку про скасування первісного (основного) рішення, отже згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" це призводить до втрати законної сили додатковим рішенням суду. Крім того, в судовому засіданні не було досліджено розрахунок витрат на правничу допомогу та акт про надання правничої допомоги, що є обов`язковим елементом при прийнятті рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо судових витрат зазначає, що оскільки позов було задоволено повністю, відтак відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України витрати покладено на відповідача у повному обсязі. Зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не підтверджено належними доказами,

Отже, вважає, що апеляційним судом не було допущено жодних порушень по суті справи, тому скасування рішення призведе до невиправданого обмеження права позивачів на справедливий судовий розгляд та буде суперечити суті судочинства, оскільки затягування процесу є вигідним лише для відповідача.

Крім того, представником ОСОБА_2 - адвокатом Мелехом Д. О. було подано відзив на касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -адвоката Пеняк І. В., у якому заперечення проти касаційної скарги є аналогічними запереченням на касаційну скаргу ПАТ «Закарпаттяобленерго».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 лютого 2015 року близько 19 год на 578 км + 650 м автодороги Київ - Чоп у Миколаївському районі Львівської області водій автомобіля «Toyota Land Cruiser» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 здійснив наїзд на велосипед «Україна», яким керував ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 отримав тілесні ущкодження, від яких помер.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000169 від 13 лютого 2015 року закрито у зв`язку з відсутністю у діяннях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (том 1 а. с. 3-9).

Згідно з висновками судово-психологічної експертизи від 27 грудня 2017 року № 4891 та № 4911 ситуація, яка пов`язана зі смертю ОСОБА_5 внаслідок ДТП, є психотравматичною для ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , останнім спричинені психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. Можливий розмір грошової компенсації за спричинені психологічні страждання (моральну шкоду) становить 0 (нуль) мінімальних заробітних плат.

Відповідно до наказу від 30 листопада 2012 року № 959-К ОСОБА_4 виконує обов`язки генерального директора ПАТ «Закарпаттяобленерго».

Наказом від 13 лютого 2015 року № 68 про службове відрядження ОСОБА_4 відряджений до м. Тернополя на ТОВ «Елітар» для вирішення виробничих питань товариства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ "Закарпаттяобленерго" на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга ПАТ "Закарпаттяобленерго" на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року задоволенню не підлягає.

Касаційна скарга представника ОСОБА_4 - адвоката Пеняк І. В. на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт З частини другої статті 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8 та 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв 'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції посилаючись на висновки судово-психологічної експертизи від 27 грудня 2017 року № 4891 та № 4911 вважав, що підстав для стягнення моральної шкоди з ПАТ «Закарпаттяобленерго» немає. Апеляційний суд ухвалюючи рішення про скасування рішення першої інстанції та частково задовольняючи позов посилався на те, що районний суд дійшов неправильного висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачів відповідає нулю.

Колегія суддів вважає, що судове рішення апеляційного суду в частині стягнення з ПАТ «Закарпаттяобленерго» моральної шкоди на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, відтак скасуванню не підлягає.

Доводи касаційних скарг про відсутність вини ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді та про грубу необережність потерпілого та нехтування ним ПДР України не приймаються до уваги оскільки не узгоджуються з положеннями статті 1187 ЦК України. Зокрема, частиною п`ятою цієї статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано, отже володілець джерела підвищеної небезпеки не може бути звільнений від відповідальність за завдану шкоду. При цьому не підлягають застосуванню положення частини другої статті 1193 ЦК України оскільки посилання заявників на грубу необережність потерпілого спростовується матеріалами справи, зокрема, постановою про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2015 року, у якій зазначено, що згідно з висновком судової автотехнічної експертизи від 24 березня 2015 року № 1/163, велосипед «Україна» на момент огляду був обладнаний світлоповертачами спереду та ззаду, які були зруйновані.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Закарпаттяобленерго», а 13 лютого 2015 року прямував до м. Тернополя у зв`язку із службовим відрядженням. Отже, відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодованню з ПАТ «Закарпаттяобленерго».

Доводи ПАТ «Закарпаттяобленерго», викладені у доповненнях до касаційної скарги з посиланням на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася не під час виконання службових обов`язків ОСОБА_4 та про те, що робоче місце ОСОБА_4 знаходиться за юридичною адресою ПАТ «Закарпаттяобленерго» у с. Оконівці Ужгородського району Закарпатської області є безпідставними, та суперечать положенню частини першої статті 1172 ЦК України.

Щодо доводів касаційних скарг про відсутність підтверджень розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Наявність моральної шкоди доводиться позивач, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі по 100 000 грн для кожного позивача оскільки врахував душевні страждання позивачів після смерті ОСОБА_5 , порушення їх звичного способу життя, зусилля для організації життя та побуту, глибину фізичних і душевних страждань. Вказані суми відповідають вимогам розумності і справедливості.

Доводи касаційних скарг про те, що моральна шкода не підлягає відшкодуванню оскільки спосіб життя сім`ї померлого у гіршу сторону не змінився не беруться до уваги оскільки такі є необґрунтованими та безпідставними.

Отже, доводи касаційних скарг про те, що апеляційним судом неправильно визначено розмір відшкодування моральної шкоди на правильність висновків суду не впливають, оскільки цей розмір судом визначений з урахуванням засад виваженості, розумності й справедливості.

Доводи касаційних скарг про відсутність у представника позивачів - адвоката Мелеха Д. О. в суді першої та апеляційної інстанцій повноважень на представництво інтересів позивачів та подання у їх інтересах апеляційної скарги були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням їм відповідної оцінки.

Початок розгляду справи у суді першої інстанції регулювався положеннями ЦПК України 2004 року, а з 15 грудня 2017 року - чинним ЦПК України. Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки судом першої інстанції до участі у справі залучено представника позивачів - адвоката Мелеха Д. О. на підставі поданих відповідно до вимог ЦПК України 2004 року документів, підстав для визнання його таким, що не мав повноважень на представництво у суді першої інстанції немає.

Щодо доводів про подання адвокатом Мелехом Д. О. апеляційної скарги в інтересах позивачів у грудні 2018 року без долучення документів, що підтверджують його повноваження слід зазначити наступне.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі, ухвалою від 11 січня 2019 року справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні 06 червня 2019 року до матеріалів справи долучено копію довіреності від 29 червня 2016 року, згідно з якою ОСОБА_2 уповноважила Мелеха Д. О. на представництво її інтересів. При розгляді справи у суді апеляційної інстанції участь брав ОСОБА_3 , його особу та ставлення до апеляційної скарги було встановлено, що підтверджується протоколом судового засідання від 04 липня 2019 року та аудіозаписом судового засідання (том 4 а. с. 127-129). Отже, підстав для скасування постанови Львівського апеляційного суду з підстав відсутності повноважень у адвоката Мелеха Д. О. немає.

Щодо доводів касаційної скарги ПАТ "Закарпаттяобленерго" на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року колегія суддів вважає, що такі є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на те, що судом апеляційної інстанції надано повне та детальне обґрунтування підстав та мотивів ухвалення такого рішення. Під час перевірки оскаржуваної додаткової постанови касаційним судом встановлено, що вона ухвалена відповідно до статей 137, 141 ЦПК України.

Інші доводи, наведені у касаційних скаргах на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року, були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги представника ОСОБА_4 - адвоката Пеняк І. В. та ПАТ «Закарпаттяобленерго» на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції з дотримання вимог статей 263-265 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно встановив правовідносини, що склалися та ухвалив рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

У задоволенні заяви ПАТ «Закарпаттяобленерго» про розподіл судових витрат слід відмовити оскільки касаційні скарги ПАТ «Закарпаттяобленерго» залишені без задоволення.

Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" на додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 26 липня 2019 року залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року залишити без задоволення.

Заяви ПАТ «Закарпаттяобленерго» про розподіл судових витрат залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року залишити без змін.

Додаткову постанову Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року

Залишити без змін.

Поновити дію постанови Львівського апеляційного суду від 04 липня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк