Справа № 153/613/17
Провадження №2/148/239/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2019 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ "СГ "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ "СГ "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.12.2016 близько 17 год. на дорозі Т-02-12 19 + 0,47 км сталася ДТП за участю належного йому автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля Mercedes-Benz Vario, д.н.з СА3821ВС під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок даного ДТП його автомобіль було пошкоджено.

Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.03.2017 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та ст.124 КУпАП, а саме в даному ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідач на момент ДТП був застрахований полісом АЕ8643293 страховою компанією АТ "СГ "ТАС". Оскільки ОСОБА_4 з місця ДТП втік, тому він не надав повідомлення про ДТП встановленого зразка, а відтак не може виконати надане йому ст.35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право для отримання страхового відшкодування.

Розмір матеріальних збитків, завданих його автомобілю після даного ДТП становить 30615,15 грн. Також йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 5000 грн., яка завдана душевними стражданнями, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням свого майна в результаті ДТП, а також він і досі не може відновити належний йому автомобіль та вести звичайний спосіб життя. В зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути на його користь з відповідача 30615,15 грн. на відшкодування завданих ДТП матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просять позов задовольнити. Позивач також пояснив, що він є інвалідом ІІІ групи та внаслідок даного ДТП його автомобіль було пошкоджено і він неможе ним користуватися. Представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати пов'язані із явкою до суду, врахувавши подані ними квітанції АЗС.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав та вказав, що звіт №11 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу не може бути доказом розміру матеріального збитку, які просить стягнути позивач, просить відмовити в задоволенні позову. Також в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, поданий відповідачем, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач не довів тих обставих, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не підтверджено завдання йому моральної шкоди та в чому полягає ця шкода, її характер та обсяг, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її йому заподіяно.

Третя особа - представник АТ "СГ "ТАС" в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причини його неявки до суду не надійшло.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третьої особи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО №335952 ( а.с.8), позивач є власником автомобіля НОМЕР_2.

Відповідно до копії поліса №АК/1694726 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 17.12.2016 (а.с.10), автомобіль позивача застрахований в ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Відповідно до копії постанови Тульчинського районного суду Вінницької області від 02.03.2017 у справі №148/112/17, яка набрала законної сили 14.03.2017(а.с.11), ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4 та 124 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за те, що 16.12.2016 близько 17:00 год. ОСОБА_4 на автомобільній дорозі Т-02-12 19 + 47 км, керуючи автомобілем Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_3, не вибрав безпечний інтервал та допустив зіткнення з автомобілем Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_4, який рухався у зустрічному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів, крім того після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 зник з місця події.

Згідно копій постанов Ямпільського районного суду Вінницької області від 13.03.2017 по справі №153/101/17 (а.с.12, 13) вбачається, що провадження по справах відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122-4 та ст.124 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП було закрито за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні,чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, у відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК Українивина ОСОБА_4 у скоєнні ДТП є доведеною.

Згідно пп. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог пп. 33.1.4 п. 33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності , повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Згідно п.35.1. ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка.

В судовому засідання встановлено, що відповідач з місця ДТП втік та не надав повідомлення про ДТП страховій компанії «СГ «ТАС», що перешкоджає позивачу отримати страхове відшкодування відповідно до ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності».

Будь-яких доказів на спростування вказаних доводів, представником відповідача не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 ( із змінами і доповненнями ), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що її дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Оскільки вина водія ОСОБА_4 в скоєнні ДТП є доведеною, тому він зобовязаний відшкодовувати завдані ним збитки.

Обовязок доведення розміру шкоди лежить на позивачу.

В обґрунтування розміру завданої шкоди позивачем надано копію звіту №11 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 22.03.207 (а.с.16-20), оригінал якого досліджено в судовому засіданні, згідно висновку якого розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля НОМЕР_5, 2008 року випуску, в результаті його пошкодження з ПДВ складає 30615,15 грн.

В свою чергу, представник відповідача не вважає даний звіт доказом розміру матеріального збитку, завданого позивачу відповідачем, натомість будь-яких доказів на спростування вказаної вартості матеріальних збитків, завданих внаслідок ДТП, відповідач та його представник суду не надали.

З даним твердженням представника відповідача суд не погоджується, оскільки вказаний звіт є документом, що містить відомості про обставини, що мають значення для справи, тобто письмовим доказом в розумінні ст. 95 ЦПК України, який підтверджує розмір матеріального збитку, завданого позивачу в результаті пошкодження його автомобіля внаслідок ДПТ, винуватцем якої є відповідач. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 30615,15 грн. в відшкодування завданих ДТП матеріальних збитків.

При вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, спричиненої останньому моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

У ч.1 ст.1167 ЦК України, відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

Тобто, ч.1 ст.1167 ЦК України визначає: по-перше, відповідальну за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала; та по-друге, загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку суду безспірним є той факт, що дії відповідача знаходилися в причинному зв'язку з тим, що позивач зазнав моральних стражданнь за те, що належне йому майно внаслідок ДТП було пошкоджено. Пошкодження автомобіля завдало позивачу душевних страждань, хвилювань, що безпосередньо витікає лише з самого факту вчинення ДТП, він змушений витрачати час та змінити певним чином свій звичайний розпорядок дня, не може відновити належний йому автомобіль.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. 1167 ЦК України з врахуванням роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5000 грн., оскільки саме така сума, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставини при яких було спричинено моральну шкоду, ступень вини відповідача, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) позивача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, обставини, на які посилався позивач у позовній заяві знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження підстав своїх заперечень.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Щодо вирішення питання судових витрат, то суд виходить із наступного.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частинами 1, 3 ст. 138 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем позивачу вже сплачено понесені останім судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1280 грн., про що свідчить відмітка державного виконавця у виконавчому листі №153/613/17, який було видано Ямпільським районним судом Вінницької області 19.09.2017 (а.с.93), тому підстав для його повторного стягнення немає.

Також не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1400,09 грн. витрат на пальне в зв'язку із явкою до суду, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів з цього приводу. Зокрема, до матеріалів справи долучені чеки квитанцій про здійснення заправки на АЗС паливом, одна з яких (а.с.203) після проведення судового засідання, інша (а.с.248) - проведена у м.Тульчині. Також суду не надано доказів, що у власності, користуванні чи володінні позивача чи його представників перебуває транспортний засіб, який працює за рахунок такого виду пального, не надано розрахунку вартості проїзду з розрахунку технічних характеристик відповідного транспортного засобу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33.1., 33.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 ( із змінами і доповненнями ), п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст.15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187,1188,1192, ст. ст.4, 13, 19, 76-82, 133, 138, 141, ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ "СГ "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_6, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, адреса для листування: вул.Архітектора Артинова, 5, офіс 1 м.Вінниця, 21000, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_7, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, 30615,15 грн. (тридцять тисяч шістсот п'ятнадцять гривень 15 копійок) в відшкодування завданих ДТП матеріальних збитків та 5000 грн. (п'ять тисяч гривень) - на відшкодування моральної шкоди.

В частині вимог щодо стягнення судових витрат відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14.03.2019.

Суддя: