Єдиний унікальний номер 219/3940/17 Номер провадження 22-ц/804/1821/19

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 219/3940/17 за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року (суддя Медінцева Н.М., повний текст рішення складено 11 травня 2019 року),

в с т а н о в и в :

19 квітня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що в період з 09 червня 1993 року по 16 березня 2017 року він перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром», працював апаратником перегонки 6 розряду. 16 березня 2017 року він написав заяву про звільнення за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України). Тією ж датою від був звільнений з підприємства, що підтверджується записом в трудовій книжці. При цьому в порушення вимог ст. 47 КЗпП України видати за його вимогою копію наказу про звільнення роботодавець відмовився. Також у порушення ст.ст. 47, 116 КЗпП України з ним не був проведений розрахунок при звільненні в день звільнення. При його зверненні до відповідача з вимогою провести з ним розрахунок при звільненні йому було відмовлено в цьому без наведення будь яких причин. Крім того, в порушення вимог ст. 116 КЗпП відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми, належні йому при звільненні. Відповідачем також було відмовлено в видачі довідки про заборгованість перед ним із заробітної плати та довідки про середній заробіток. Тому розмір свого середнього заробітку він обчислював самостійно, виходячи з норм постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», виходячи з наявних у нього даних про посадовий оклад та інших складових заробітної плати апаратника перегонки 6 розряду. Останній раз він отримав заробітну плату за лютий 2017 року, що підтверджується розрахунковим листом №397688. Тому відповідачем не виплачена йому заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 16 березня 2017 року та компенсація за невикористану відпустку. Крім того, згідно вимогам ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити на його користь також і середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі за березень склала 5414,38 грн. за його розрахунком. За період 09 червня 2016 року - 08 червня 2017 року (з 42 календарних днів згідно колективного договору) сума компенсації за цей період повинна скласти 5699,37 грн. за його розрахунком. Таким чином, заборгованість із заробітної плати, яка мала бути йому виплачена при звільненні, складає 11113,75 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України відповідач також має сплатити йому в день фактичного розрахунку суму у розмірі 317,06 грн. за кожний день затримки виплати (39,70 грн. (середньогодинна зарплата) х 8 годин. Просить стягнути з відповідача вказані суми.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд проігнорував той факт, що юридична адреса підприємства знаходиться у м.Дружківка, а не в м.Єнакієво, тобто вся необхідна документація повинна знаходитись саме за юридичною адресою. Крім того, норми законодавства України не містять положень щодо звільнення платника податків від обов`язку відновлення документів у випадку обставин непереборної сили, зокрема, що мали місце на території проведення АТО. Суд надав перевагу доводам відповідача та проігнорував доводи позивача, чим порушив вимоги ст. 5 ЦПК України щодо рівності усіх учасників процесу перед законом і судом. Суд не врахував, що оформлена належним чином трудова книжка позивачеві була видана в день звільнення, що підтверджує той факт, що 16 березня у відповідача був доступ до всієї первинної документації, але, незважаючи на це, з позивачем не був проведений розрахунок при звільнення в порушення ст.ст.47, 116 КЗпП України.

Представник відповідача ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» Сєдих Л.О., який діє на підставі довіреності, у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» з 09 червня 1993 року по 16 березня 2017 року, працював апаратником перегонки 6 розряду (а.с.9-14 т.1).

Наказом ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» №1616 від 16 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнено 16 березня 2017 року за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» у день звільнення ОСОБА_1 не здійснив з ним розрахунок відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не доведені ті обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідачем суду було повідомлено про неможливість надання вказаних доказів, зважаючи на обставини, викладені в Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 15 травня 2017 року №1567/2/21-10.2, з якого вбачається, що починаючи з 16 березня 2017 року вини приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає.

Такий висновок суду є невірним та не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України, Законом України «Про оплату праці», відповідно до яких врегульовано порядок нарахування та виплати заробітної плати працівникам, з якими укладено трудовий договір.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статтею 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

В статті 115 КЗпП України зазначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із вимогами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 79 ЦПК України зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не з`ясував обставини по справі та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Так, в запереченнях проти позову відповідач визнає існування заборгованості перед позивачем із заробітної плати. Проте, посилаючись на відсутність первинної документації зазначає про неможливість проведення розрахунку та виплату всіх сум, що належать позивачеві при звільненні (а.с.22-26 т.1).

Так, з розрахункових листків (табуляграм) ОСОБА_1 за грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року вбачається, що його тарифна ставка складає 4356 грн. (а.с.7 т.1).

Як вбачається з розрахункових листів, наданих ОСОБА_1 , останніми засвідчено нарахування та виплату позивачеві заробітної плати, в т.ч. за період роботи у грудні 2016 року - 8876,67 грн., січні 2017 року - 9688,44 грн., лютому 2017 року 10492 грн. (а.с.7 т.1).

Згідно наказу ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» від 16 березня 2017 року №1616 фінансовому директору наказано забезпечити проведення повного розрахунку з співпрацівниками згідно діючого законодавства України в повному обсязі в день звільнення (а.с.54 т.1).

З табелів обліку робочого часу за лютий 2017 року вбачається, що тривалість робочого часу ОСОБА_1 складає 7,5 годин (а.с.99-102 т.1).

Відповідачем вищезазначені дані не спростовані наданням суду належних доказів, тому заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів колегією суддів не приймаються.

Крім того, відповідно до норм статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Таким чином, враховуючи встановлений ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» посадовий оклад (тарифну ставку) ОСОБА_1 кількість робочих днів у березні 2017 року, заробітна плата позивача за один робочий день складає 4356 грн. (тарифна ставка) : 22 (робочі дні у березні) = 198 грн., відповідно за 11 днів 2178 грн. з розрахунку 198 грн. х 11 днів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки також підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 85 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності днів невикористаної щорічної відпустки позивачем надані копії: особової картки працівника, наказів про надання відпустки, табелі обліку робочого часу (а.с.103-108). Тривалість невикористаної відпустки складає 42 дні.

Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності до статей 76-81 ЦПК України не спростував відомості, наведені у вказаних документах та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними.

Пунктом 2 р.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом першим п. 7 р. IV вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 20 липня 2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість календарних днів в березні - грудні 2016 року становить 306 днів, кількість святкових днів за цей період 8, тобто для розрахунку використовуємо 298 дня (306-8).

Відповідно до листа Мінпраці та соціальної політики від 05 серпня 2016 року №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», кількість календарних днів в січні - лютому 2017 року становить 59 днів, кількість святкових днів за цей період 2, тобто для розрахунку використовуємо 57 днів (59-2).

Кількість календарних днів відпрацьованого періоду з березня 2016 по лютий 2017 року (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством) складає 355 днів (298-57).

Відповідно до інформації Пенсійного фонду України заробітна плата ОСОБА_1 за період з березня 2016 по лютий 2017 року склала 103602,45 грн. (а.с.143-149 т.1).

Тобто, сума компенсації за невикористану відпустку позивача з розрахунку 103602,45 грн. : 355 х 42 складає 12257,19 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про задоволення позову про компенсацію за невикористані відпустки зі стягненням з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористані відпустки у розмірі 12257,19 грн.

Щодо висновку суду про встановлення Торгово-промисловою палатою України у висновку унеможливлення виконання зобов`язань ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром», передбачених статтями 47 та 116 КЗпП України, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем надано сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили, наданий Торгово-промисловою палатою, про те цій сертифікат не звільняє відповідача від обов`язку по виплаті заробітної плати.

Передбачений статтею 116 КЗпП України обов`язок роботодавця виплатити працівникові заробітну плату не носить характеру відповідальності, передбаченої цим Кодексом, тому дія Закону України від 02 вересня 2014 року №1669-VII на ці правовідносини не поширюється.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, за положеннями статті 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на такі відносини.

Враховуючи позовні вимоги у цій справі, зокрема вимоги щодо виплати компенсації у зв`язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України № 1567/2/21-10.2 від 15 травня 2017 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі у м. Єнакієво. З 16 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром», що знаходиться в м.Єнакієво, перебуває у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, у тому числі, до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників. Унеможливлення виконання ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, статей 47, 83, 115, 116 КЗпП України спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Згідно із статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торгово-промислової палати України/ регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України/президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України/регіональної ТПП.

У даній справі відповідачем надано висновок Торгово-промислової палати України, у розділі VII якого зазначено, що цей висновок складено на бланку Торгово-промислової палати України в 5 автентичних примірниках, він підписаний фахівцями, які склали цей висновок та першим віце-президентом ТПП України, на сертифікаті поставлена печатка ТПП України.

Оскільки відсутність вини відповідача підтверджена Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 1567/2/21-10.2 від 15 травня 2017 року про наявність обставин непереборної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції не вжив всіх належних заходів щодо повного та всебічного розгляду справи та залишив поза увагою не надання відповідачем жодного належного доказу щодо відсутності його вини в непроведенні розрахунку з позивачем при його звільненні, в т.ч. компенсації за невикористану відпустку.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» заборгованості по заробітній платі в сумі 2178 грн. та компенсації за невикористану відпустку в сумі 12257,19 грн., та відмову в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно із пунктами 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, з врахуванням того, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, з ПрАТ «Єнакієвський коксохімпром» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» (, юридична адреса: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Машинобудівників, буд. 34 Б) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість із заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 16 березня 2017 року в сумі 2178 грн. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 12257,19 грн., всього 14435 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) грн. 19 коп. Зобов`язати приватне акціонерне товариство «Єнакієвський коксохімпром» утримати з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Єнакієвський коксохімпром» на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна