Ухвала

Іменем України

20 травня 2019 року

м. Київ

справа № 568/664/15-ц

провадження № 61-9641ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2019 року у складі судді: Панчука М. В., та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у складі суддів: Бондаренко Н. В., Ковальчук Н. М., Шимківа С. С., у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У листопаді 2018 року АТ «Райфайзен Банк Аваль» подало до суду клопотання про залучення до участі у справі товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт») як правонаступника позивача.

Клопотання мотивовано тим, що 09 серпня 2018 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/52/1010 від 19 червня 2006 року та за договором поруки № 014/52/1010-П від 18 вересня 2006 року.

Ухвалою Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2019 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, клопотання АТ «Райфайзен Банк Аваль» задоволено. Залучено до участі у справі за позовом АТ «Райфайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступника АТ «Райфайзен Банк Аваль» - ТОВ «ФК «Форінт».

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що у позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. АТ «Райфайзен Банк Аваль», яке було позивачем у цій справі, відступило ТОВ ФК «Форінт» своє право вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/52/1010 від 18 червня 2006 року та договором поруки № 014/52/1010-П від 18 червня 2006 року, а тому наявні підстави для залучення до участі у справі ТОВ ФК «Форінт» як правонаступника позивача.

При відхиленні доводів апеляційної скарги про те , що аналогічна заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» про здійснення процесуального правонаступництва у даній справі вже було предметом судового розгляду та в його задоволенні відмовлено, апеляційний суд вказав, що як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Радивилівського районного суду від 11 жовтня 2018 року було відмовлено у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 50847915 та виконавчому провадженні № 50848047. Судом відмовлено у задоволенні вказаної заяви не через недоведеність відступлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 правонаступнику ТОВ «ФК «Форінт», а в зв`язку з тим, що рішення у даній справі, за яким видані виконавчі листи, що стали підставою для відкриття зазначених виконавчих проваджень скасоване з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Помилкове зазначення судом першої інстанції в мотивувальній частині оскарженої ухвали про те, що клопотання про здійснення процесуального правонаступництва подано ТОВ «ФК «Форінт», а не АТ «Райффайзен Банк Аваль» не призвело до неправильного вирішення цього питання.

07 травня 2019 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Касаційна скарга мотивована тим, що клопотання АТ «Райфайзен Банк Аваль» вже було розглянуто у жовтні 2018 року та за наслідками розгляду постановлено відповідну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання. Судом не було прийнято до уваги, що також у суді розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Райфайзен Банк Аваль» про захист прав споживача.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.

Суди встановили, що 09 серпня 2018 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» (кредитор) та ТОВ «ФК «Форінт» (набувач) було укладено договір № 140/11/210, згідно якого кредитор зобов`язується передати у власність набувача права вимоги, вказані в Реєстрі кредитних операцій до відступлення, в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, а набувач - зобов`язався прийняти від кредитора права вимоги в обсязі та на умовах, що існуватимуть на дату відступлення права вимоги, та сплатити кредитору їх вартість. Згідно пункту 2.6 указаного договору з дати відступлення права вимоги кредитор перестає бути стороною кредитних договорів, зазначених в реєстрі відступлених прав вимоги, а набувач стає виключним та єдиним кредитором за відповідними Кредитними договорами (стає новим кредитором за кредитними договорами) і набуває права вимагати повернення позичальниками сум заборгованості окремо по кожному із кредитних договорів в розмірі станом на дату відступлення прав вимоги, зазначеному в реєстрі відступлених прав вимоги.

09 серпня 2018 року між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» укладено договір відступлення прав за договорами поруки № 140/11/211, згідно умов якого, у зв`язку з укладенням договору № 014/11/210 від 09 серпня 2018 року, АТ «Райфайзен Банк Аваль» передав, а ТОВ «ФК «Форінт» прийняло права за договорами поруки, що перелічені у додатку №1 до договору.

АТ «Райфайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «ФК «Форінт» право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 014/52/1010 від 18 вересня 2006 року та договором поруки № 014/52/1010-П від 18 вересня 2006 року.

Встановивши, що між АТ «Райфайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «Форінт» був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Форінт» набуло всіх прав кредитора, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви АТ «Райфайзен Банк Аваль».

Аргументи касаційної скарги про те, що клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача розглянуто судом двічі спростовуються змістом ухвали Радивилівського районного суду Рівненської області, якою відмовлено у задоволенні заяви про заміну вибулого стягувача у виконавчих провадженнях № 50847915 та № 50848047.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель