Ухвала

07 червня 2019 року

м. Київ

справа № 727/1735/18

провадження № 61-10469ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про захист прав споживача шляхом стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ СК «Уніка»), третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа -Банк»), про захист прав споживача шляхом стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позову зазначила, що між нею, відповідачем та третьою особою було укладено договір добровільного страхування майна, що є предметом застави № 026045/2200/0008480. Предметом вказаного договору є добровільне страхування належного позивачці майна: офісних та торговельних приміщень, розташованих в нежитловій будівлі по АДРЕСА_1.

Згідно з пунктом 3.1 договору страхування ПАТ «Альфа-Банк» є кредитором позивачки за кредитним договором, забезпеченням зобов`язань за яким, згідно договору застави (іпотеки) є належне їй застраховане майно. Зазначає, що вона є власником вказаного застрахованого майна, а саме - нежитлової будівлі (аптеки) загальною площею 294,30 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 02 липня 2008 року.

22 червня 2017 року відбулась пожежа, якою було завдано збитків застрахованому майну - належній їй нежитловій будівлі по АДРЕСА_1 . Про страховий випадок позивач цього ж дня повідомила відповідача. Наступного дня - 23 червня 2017 року вона подала відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування на спеціальному бланку, до якої додала всі наявні у неї підтверджуючі документи.

Актом про пожежу від 22 червня 2017 року підтверджується, що в цей день близько 04:10 год. виникла пожежа на літній площадці з альтанками ресторану «Love Story» по вул. Південно-Кільцевій, 21-Б, що розташована впритул до належної їй будівлі, а також у нежитловій будівлі позивачки по АДРЕСА_1 була ліквідована о 5:30 год. Пожежею знищено у нежитловій будівлі вікна, частково перекриття, покрівлю будівлі, частково штукатурку і теплоізоляцію стін. Відповідно до додатку до акта про пожежу, орієнтовні прямі збитки від пожежі, завдані належній позивачці нежитловій будівлі по вул. Південно-Кільцевій, 23-А, складають 453 500,00 грн, орієнтовні побічні збитки становлять 770 950, 00 грн. У цьому додатку зазначено, що ймовірною причиною пожежі було занесення стороннього джерела запалювання ззовні, тобто підпал.

Відповідно до технічного висновку від 05 липня 2017 року № 41/57/03-2017 про причини пожежі, яка мала місце 22 червня 2017 року в ресторані та нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , причиною виникнення пожежі було занесення стороннього джерела запалювання ззовні.

Позивач вказувала, що оскільки належному їй майну було завдано значних збитків як самою пожежею, так і пожежогасінням, вона в день виникнення пожежі звернулася до судового експерта Лещишина В. В., який в цей же день оглянув належну їй будівлю, виконав фотофіксацію та здійснив опис для визначення завданої шкоди. Додатковий огляд приміщення та фотофіксація судовим експертом були виконані 04 серпня 2017 року, коли проявилися наслідки шкоди, завданої пожежогасінням.

За фактом пожежі було відкрито кримінальне провадження № 0002004 за частиною другою статті 194 КК України, що підтверджується відповідним витягом з ЄРДР. Досудове розслідування проводилось Шевченківським відділенням поліції Чернівецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області. Разом з тим, вказує, що винуватця пожежі поліції встановити не вдалося до даного часу.

Позивачкою було подано відповідачу заяву від 31 серпня 2017 року, до якої вона додала усі передбачені пунктом 6.6 договору страхування документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, в тому числі виконаний судовим експертом розрахунок завданої шкоди, і просила прийняти рішення про виплату страхового відшкодування.

Позивач стверджувала, що відповідач з 31 серпня 2017 року проявив протиправну бездіяльність, не приймаючи жодного рішення по її зверненню всупереч умовам договору. Увесь цей час відповідач проводить зі нею листування, у якому посилається на обставини, які відповідно до умов договору не впливають на терміни виплати страхового відшкодування.

Листом від 02 листопада 2017 року № 228472 відповідач просив позивачку повідомити, чи було нею отримане повне або часткове відшкодування шкоди особою, винною в нанесенні збитку або від власників ресторану «Love Story». Вона направила йому відповідь від 28 листопада 2017 року про те, що ніякого відшкодування від жодних осіб не отримувала.

У листі від 05 грудня 2017 року № 9082 відповідач повідомив позивачку про те, що оскільки за фактом пожежі було відкрито кримінальне провадження, він згідно умов пункту 6.8.3 договору продовжує термін прийняття рішення на строк 90 днів з моменту отримання від неї останнього документа. При цьому, стверджував, що останнім документом є попередня відповідь позивачки на запит відповідача від 02 листопада 2017 року про те, що жодного відшкодування збитків від власників ресторану «Love Story» позивач не отримувала. Цю відповідь відповідач отримав 30 листопада 2017року та повідомив позивача, що саме від цієї дати він обчислює 90-денний строк. Вказані дії відповідача позивач вважає недобросовісними та такими, що грубо порушують умови договору між сторонами.

Переконувала, що відповідач продовжив термін прийняття рішення на строк 90 днів з посиланням на пункту 6.8.3 договору протиправно, оскільки даний пункт договору не дає йому права на таке продовження. Так, пунктом 6.8 Договору страхування передбачено, що право на продовження строку застосовується лише тоді, коли документів, отриманих від страхувальника, недостатньо для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. А отже підпункт 6.8.3 пункту 6.8 може застосовуватись лише при виконанні даної умови. На практиці це має місце тоді, коли поданих документів недостатньо для правової кваліфікації страхового випадку. Проте, на думку позивачки, це не стосується такого страхового випадку, як пожежа, оскільки документальних доказів пожежі як страхового випадку достатньо.

Вказувала, що оскільки відповідач тривалий час не виконував свої обов`язки за договором, позивач була змушена звернутися для визначення вартості відновлюваного ремонту до судового експерта, і така вартість відображена у висновку судового експерта від 10 січня 2018 року № 17111.

Відповідно до висновку судового експерта Лещишина В. В. від 10 січня 2018 року № 17111 вартість відновлюваного ремонту належної їй нежитлової будівлі літ. «А» (аптека), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 23-А, м. Чернівці, Чернівецька область, пошкодженої внаслідок пожежі та пожежогасіння, використаних матеріалів та експлуатації машин і механізмів, складала 435 925,00 грн.

Крім цього, позивачка стверджувала, що відповідач повинен сплатити їй пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та компенсувати інфляційні втрати відповідно до статті 625 ЦК України. Оскільки передбачений пунктом 8.2 договору страхування розмір пені 0,01% від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення є меншим, ніж розмір подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період, вона застосовує пеню у вказаному в договорі розмірі - 0,01% в день.

На основі викладеного, позивач просила захистити її права споживача за договором добровільного страхування майна, що є предметом застави від 21 червня 2016 року № 026045/2200/0008480, а саме: стягнути з ПрАТ СК «Уніка» на свою користь страхове відшкодування у сумі 435 925,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 7 061,98 грн та інфляційні втрати у сумі 28 771,06 грн; покласти всі судові витрати на відповідача.

В ході розгляду судом справи ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог. Посилаючись на те, що 17 серпня 2018 року відповідачем було здійснено виплату заборгованості в сумі 269 125,61 грн, просила стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування в розмірі 152 684,68 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 14 947,88 грн, інфляційні втрати в сумі 39 650,15 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 152 684,68 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 10 987,59 грн, інфляційні втрати в сумі 25 772,09 грн, судові витрати в розмірі 32 000,00 грн. Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» на користь держави судовий збір в розмірі 1 894,44 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 08 січня 2019 року змінено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 5 382,51 грн та інфляційні втрати в сумі 8 342,89 грн. Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 19 187,20 грн. Стягнуто з ПрАТ СК «Уніка» на користь держави судовий збір в сумі 4 230,00 грн.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа в силу своїх властивостей є справою незначної складності, при цьому враховує предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір. Ціна позову у цій справі (207 282,71 грн) є меншою, ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», про захист прав споживача шляхом стягнення страхового відшкодування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков