ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року м. Чернівці

справа № 720/1718/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Ковальчук Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Мамалигівська сільська рада Новоселицького району Чернівецької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року, головуючий у першій інстанції Вівчар А.Г.

встановила:

ОСОБА_1 у листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину.

Зазначав, що внаслідок смерті тітки ОСОБА_3 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_3 набуто право власності на житловий будинок з належними господарськими спорудами сарай літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Д, сарай літ.Е вбиральню літ.Г, огорожу №1,2,4-6що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Прийняв спадщину.

Також ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної

Справа №720/1718/17-ц Головуючий у 1 інстанції Вівчар Г.А.

Провадження №22-ц/822/706/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. від 28 липня 2017 року №1362/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутню правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Просив визнати право власності на Ѕ частину господарства, що знаходиться по АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку літ.А, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Д, сараю літ.Е вбиральні літ.Г, огорожі №1,2,4-6, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_1 у лютому 2018 року звернувся до суду з позовом до Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнати право власності на спадщину.

Зазначав, що внаслідок смерті тітки ОСОБА_3 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Місцем відкриття спадщини є житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Посилався на те, що з березня 2010 року по жовтень 2016 року постійно проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю у будинку АДРЕСА_2 , були пов`язані спліьним побутом.

Має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Постановою державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. від 28 липня 2017 року №1362/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутню правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Просив встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2010 року до часу відкриття спадщини у будинку АДРЕСА_3 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_2 , складається з житлового будинку літ.А, сараю літ.Б, сараю літ.В, сараю літ.Д, сараю літ.Е вбиральні літ.Г, огорожі №1,2,4-6, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Новоселицький районний суд Чернівецької області замінив первісного відповідача на Мамалигівську сільську раду Новоселицького району Чернівецької області, залучив третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ухвалою від 6 лютого 2018 року.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року позов задоволено встановлено юиридичний факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2010 року до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у будинку АДРЕСА_3 .

Визнано право власності ОСОБА_1 житловий будинок літ.А, сарай літ.Б, сарай літ.В, сарай літ.Д, сарай літ.Е вбиральню літ.Г, огорожу №1,2,4-6, розташовані по АДРЕСА_2 , після смерті ОСОБА_3

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадщину відмовити.

Посилається на порушення норм процесуального права, розгляд справи за її відсутності, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Зазначає про порушення норм матеріального права, спадкування за правом представлення у другу чергу частки спадщини, яка належала б за законом батькові ОСОБА_4 (братові спадкодавця), якби він був живим.

Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надходило.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадщину, керувався положеннями ч.4 ст.206 ЦПК України, ч.2 ст.3 СК України, ч.1 ст.1264, ч.2 ст.1268 ЦК України та дійшов висновку про недоведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_3 з березня 2010 року по день смерті останньої.

Водночас суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_5 Анатол має право на спадкування у четверту чергу, ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом наступної черги, тому остання усувається від прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_6 .

Разом з тим суд першої інстанції, встановивши реєстрацію органом місцевого самоврядування будинку з належними господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_2 , вважав, що є підстави для визнання права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно в порядку спадкування.

На підставі частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає в частині.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставі для скасування або зміни судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на розгляд справи 23 квітня 2018 року за її відсутності, не повідомленої належним чином про дату, час і місце засідання суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована у будинку АДРЕСА_4 .

Повідомлення про дату, час і місце засідання, направлені судом першої інстанції ОСОБА_2 повернулися до суду з відміткою поштової служби «за зазначеною адресою не проживає», тобто фіксація отримання відповідачем кореспонденції відсутня.

Окрім того, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за зазначеною адресою не проживає» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності ОСОБА_2 , щодо якої відсутні докази належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки відповідачки у судове засідання не з`ясував.

З огляду на наведене суд першої інстанцій допустивши істотне порушення норм процесуального права, порушили принципи рівності та змагальності сторін у судовому процесі.

Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного частиною першою статті 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тому рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є встановлення факту постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з березня 2010 року до часу відкриття спадщини, визнання права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з належнми господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

Обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовув позовні вимоги, зазначала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, ОСОБА_1 пов`язувався захист прав та охоронюваного законного інтересу із правовідносинами з спадкування внаслідок смерті тітки ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Пунктом другим постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування судами розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленомуцивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно матеріалів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 №610/16, заведеної Новоселицькою державною нотаріальною конторою Чернівецької області вбачається, що до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подано ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .

Водночас ОСОБА_7 подано заяву про відмову від належної частки спадщини на користь ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті тітки ОСОБА_3

Постановою виконуючого обов`язки державного нотаріуса Новоселицької державної нотаріальної контори Чернівецької області Мартинюк Є.Р. від 28 липня 2017 року №1362/02-14 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутню правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 .

На підставі ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених статтею 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини. Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами статті 1266 ЦК України, є вичерпним.

Згідно із частиною третьою статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є братом ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_2 , помер на час відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_3 .

З огляду на наведене ОСОБА_2 має право на спадкування за законом за правом представлення, відноситься до другої черги спадкоємців за законом

За обставин відсутності спадкоємців попередньої черги ОСОБА_2 одержує право на спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_2 не одержує право на спадкування як спадкоємець наступної черги.

За таких обставин ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є сторонами правовідносин з спадкування внаслідок смерті ОСОБА_3 .

В абз.2, 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або

відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній

нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Однак, ОСОБА_2 залучена до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Виходячи із вимог ст.49 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом,запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_2 .

У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підлягає захисту право ОСОБА_1 на встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 , на порушення норм матеріального.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 23 квітня 2018 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Мамалигівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та визнання права власності на спадщину відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 2 жовтня 2019 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Височанська Н.К. Литвинюк І.М.)

З оригіналом згідно: