Провадження №2/760/5065/19
Справа №760/9533/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Гак Г.М.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить позбавити відповідачку права користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язати зняти її з реєстраційного обліку.

Посилається в позові на те, що 04 вересня 2004 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, про що Ромоданівською селищною радою Миргородського району зроблений відповідний актовий запис № 11.

З травня 2013 року вони з відповідачкою та сином проживали за адресою: АДРЕСА_1 на підставі отриманого ним спеціального дозволу на проживання в спеціально пристосованій казармі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року шлюб між ними був розірваний.

Через декілька місяців після розлучення відповідачка переїхала до іншого місця проживання та забрала всі свої особисті речі і з того часу в зазначеному приміщенні не проживає.

Будь-яких перешкод у проживанні відповідачки в квартирі він не чинив і не чинить, син виявив бажання залишитися проживати з ним.

Будь-яких домовленостей про збереження за відповідачкою житлової площі в період її відсутності вони також не укладали.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, просить розглядати справу в її відсутності.

Відповідно до ч. ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання (п.2 ч.3 ст. 71 ЖК УРСР).

У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Встановлено, що 04 вересня 2004 року між сторонами був укладений шлюб, в якому у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З травня 2013 року на підставі спеціального дозволу №24 від 31 травня 2013 року сторони проживали в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з довідками №№ 2952233, 2952227 від 04 квітня 2019 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичних осіб сторони зареєстровані в спірній квартирі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 червня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний.

/ а.с.4 - 5; 15 - 16 /

Позивач у судовому засіданні зазначив, що після розірвання шлюбу відповідачка залишила спірну квартиру, де вона проживає, ні він, ні їх син, який залишився проживати з ним, не знають.

Зазначив також, що він не чинив і не чинить відповідачці перешкод у користуванні квартиро, вона залишила її добровільно.

Факт непроживання відповідачки за вказаною адресою також підтверджується Актами про непроживання від 31 жовтня 2018 року, 30 листопада 2018 року, 28 грудня 2018 року, 31 січня 2019 року, 28 лютого 2019 року та 20 березня 2019 року, затвердженими ТВО Начальника підприємства (будинкоуправління) Будинкоуправління № 1 Київського КЕУ МО України.

/ а.с. 6 - 11 /

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Тобто, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування слід встановити, скільки часу відповідачі не проживають у спірному приміщенні; які існують поважні причини їх не проживання у жилому приміщенні понад шість місяців.

З цього випливає, що законом на позивача покладається обов`язок доказування факту непроживання відповідача у спірному жилому приміщенні понад шість місяців до моменту звернення до суду із позовом.

Позивачем було зазначено, що відповідачка добровільно залишила спірну квартиру, перешкод у користуванні нею він їй не чинив, наміру повернутися в квартиру тривалий час відповідачка не проявляла.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з викладеного вище, відсутність відповідачки в спірному житловому приміщенні понад встановлений законом строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Суд не знаходить підстав для задоволення решти вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Тобто, за змістом даної норми закону зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Крім того, відповідно до п. 34 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначене свідчить, що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Зазначена правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57-цс11, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковою для всіх судів України.

Виходячи з цього, підстави для задоволення вимог позивача в цій частині відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 гр. , сплачений ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.9, 71, 72 ЖК України, ст. ст.15, 16 ЦК України, ст. ст.2,4,5, 12,13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням у кімнаті АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за аресою: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 768, 40 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2019 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва