Справа № 146/1758/18
Провадження № 22-ц/801/1046/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 146/1758/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Пилипчука О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и в :

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 07 вересня 1999 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час є студенткою третього курсу Тульчинського коледжу культури.

Зазначає, що дочка потребує матеріальної допомоги, а вона не в змозі забезпечити дочці вказане навчання, необхідне матеріально-побутове забезпечення. Дитина знаходиться на її повному утриманні. Разом з тим батько дитини ОСОБА_2 в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, також відповідач є працездатною особою, має нерегулярні мінливі доходи.

Виходячи з наведеного, положень статей 198-201 СК України, ОСОБА_1. просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка навчається у Тульчинському коледжі культури, в розмірі ј частини всіх видів заробітку доходу, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до завершення навчання.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд врахував те, що відповідач постійного місця роботи та доходу немає, земельного паю у володінні та користуванні немає, підприємницькою діяльністю не займається, має на утримані двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а відтак відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу заявлену позивачем.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач є інвалідом третьої групи загального захворювання, вона ніде не працює, має на утримання також ще одну дитину - сина. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги дочці, яка продовжує навчання та потребує у зв`язку з чим матеріальної допомоги, не надає, хоча має таку можливість, так як є працездатною особою, має нерегулярні мінливі доходи, надає допомогу двом неповнолітня дітям від іншого шлюбу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

Сторони у справі перебували у шлюбі. У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дочкою сторін, на день розгляду справи досягла вісімнадцяти років, тобто є повнолітньою та не досягла двадцяти трьох років.

ОСОБА_3 є студентом ІІІ курсу денної форми навчання Тульчинського коледжу культури і навчається з 1 вересня 2016 року до 30 червня 2019 року.

Відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а саме ОСОБА_7 , 2006 року народження, та ОСОБА_8 , 2008 року народження, що підтверджується довідкою Саф?янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області.

Відповідно до копії трудової книжки на ім`я ОСОБА_2 , останній 2 червня 2014 року звільнений з місця роботи за угодою сторін. Відповідач земельного паю у володінні та користуванні немає, підприємницькою діяльністю не займається, що підтверджується довідкою Саф?янської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд врахував те, що відповідач постійного місця роботи та доходу немає, земельного паю у володінні та користуванні не має, підприємницькою діяльністю не займається, має на утримані двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а відтак відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу заявлену позивачем.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог суд апеляційної інстанції вважає таким, що зроблений за неповного з`ясування усіх обставин справ та неправильного застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

У справі встановлено, що дочка сторін продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, є працездатним.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено позовні вимоги частково, оскільки дочка сторін продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги для належного забезпечення її навчання, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідач в змозі надавати матеріальну допомогу дочці, так як є працездатним, їздить за межі України на роботу /а.с. 17/, що вказує на те, що він отримує дохід.

При цьому, суд враховує, що відповідач перебуває в іншому шлюбі та на його утриманні перебувають ще двоє неповнолітніх дітей.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з наведеного, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у Тульчинському коледжі культури, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку доходу, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку.

Беручи до уваги наведене, положення частини шостої, тринадцятої статті 141, підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, те, що позивач при поданні позовної заяви та апеляційної скарги була звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів вважає, що необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704,80 гривень та за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 гривень, всього 1762 гривні.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 березня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку доходу, щомісячно, починаючи стягнення з 23 листопада 2018 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1762 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис О. С. Панасюк

Підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота