Ухвала

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 186/1109/18

провадження № 61-10830ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 жовтня 2011 року позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 50 000 грн. У добровільному порядку у визначені строки ОСОБА_2 повертати борг відмовлявся, а тому ОСОБА_1 був змушений звертатися до суду з позовом про стягнення вказаних грошових коштів. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2015 року з відповідача було стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 50 000 грн. Згідно зведеного виконавчого провадження ВП № 47922780 за вказаним рішенням суду державною виконавчою службою з останнього стягнуто всього 837 грн 95 коп. Позивач вказував, що згідно з підписаним відповідачем листом від 15 червня 2012 року, на суму позики 50 000 грн нараховуються щомісячні проценти та 3% від суми позики, що в грошовому еквіваленті становить 1 500 грн щомісячно.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що сума позики до цього часу не повернута, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в розмірі 135 261 грн 18 коп, судовий збір у розмірі 1 353 грн, судові витрати у розмірі 1 190 грн 25 коп, з яких: витрати пов`язані з прибуттям до суду у розмірі 631 грн 80 коп та компенсація за відрив від звичайних занять у розмірі 558 грн 45 коп.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 91 грн 21 коп, які складаються з інфляційних втрат в розмірі 55 грн 68 коп та 3% річних в розмірі 16 грн 48 коп за договором позики від 02 жовтня 2011 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1353 грн 00 коп.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року в скасовано частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за договором позики та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за період з 23 липня 2015 року по 09 липня 2018 року суму інфляційних втрат в розмірі 2 011 грн 18 коп та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4 427 грн 01 коп, а всього - 6 438 грн 19 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року змінено в частині визначення суми стягнутого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 643 грн 81 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргоюна зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики на загальну суму 135 261 грн 18 коп, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, Касаційний цивільний суд вважає, що наведені скаржником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та трьох процентів річних від простроченої суми позики відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко