Справа № 263/986/15-ц
Провадження №2-п/263/3/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кулика С.В., при секретарі Чапни А.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01.04.2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з останнього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.11.2007 року, яка утворилася станом на 31.12.2014 року у розмірі 4457,94 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 702,57 грн.

02.11.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що він не погоджується з зазначеним рішенням суду, оскільки судом не в повній мірі досліджено факти, що викладені в позовній заяві та мають істотне значення для справи, та посилається на позовну давність, яку позивачем пропущено, у звязку з чим позов задоволенню не підлягає. Зазначив, що Умови та правила надання банківських послуг ним не підписувалися, а тому не можуть вважатися складовою кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», позивачем не доведено, що саме з цими умовами кредитування він погодився, підписуючи заяву про надання кредиту. Крім того, банком в обґрунтування позовних вимог не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували наявність заборгованості зв кредитом. Щодо нарахованих банком відсотків за кредитом заявник зазначив, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.09.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з нього, ОСОБА_1, заборгованості за кредитом, отже саме з цього часу, на підставі ст.. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припинилося. У звязку з цим банком пропущено строк позовної давності про стягнення відсотків за користування кредитом. Крім того, банк неправомірно в односторонньому порядку збільшував процентну ставку за кредитом, нараховував комісію за обслуговування кредиту. Також зазначив, що взагалі не підписував положення кредитного договору стовно порядку та умов нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання кредитного договору, в той час, як позивач нарахував йому два види штрафу у процентному відношенні до су ми боргу та фіксовану суму штрафу, що також є подвійною відповідальністю. Також банком не взято до уваги, що він проживає в м. Маріуполі, який віднесено до населених пунктів зони АТО, а тому нарахування штрафів є неправомірним. Також зазначив, що він не зявився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, оскільки повістки про виклик в судові засідання не отримував. У звязку з наведеними просить скасувати заочне рішення суду від 01.04.2015 року, призначити справу до розгляду у загальному порядку та зупинити виконавче провадження ВП № 56957082, відкрите у Центральному ВДВС ГТУЮ в Донецькій області.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, у судове засідання надали заяву, в якій просили судове засідання провести за їхньої відсутності, заяву про перегляд заочного рішення підтримали, на скасуванні заочного рішення наполягали з підстав, викладених у заяві, а також у наданих суду відповіді на відзив позивача.

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд заяви про перегляд заочного рішення без її участі, заперечувала проти скасування заочного рішення з підстав, викладених у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення та додаткових поясненнях.

У наданих суду відзиві та додаткових поясненнях позивачем зазначено, що відповідачем не надано доказів поважності причин його неявки у судові засідання та ненадання будь-яких заперечень, клопотань та інших документів щодо розгляду даної цивільної справи. Окрім того, відповідачем в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що є необхідною умовою (матеріальною) для скасування заочного рішення. Посилання відповідача на неправильність розрахунку заборгованості та неналежність його як доказу існування заборгованості є неспроможними та не можуть бути взяті до уваги при вирішення питання про скасування заочного рішення, оскільки вказаний письмовий доказ вже був предметом розгляду у судовому засідання та був оцінений судом, для скасування рішення потрібно, щоб докази були новими. Щодо строку позовної давності позивачем у запереченнях зазначено, що за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1, останньому відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на карту, видано картку, а сума обовязково мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки. Як передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Таким чином, кредитний договір чинний, а тому строк позовної давності банком не пропущено. Також позивачем зазначено, що відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг погодився, що Заява разом з Умовами та Тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Тобто відповідач приєднався до запропонованих банком умов кредитування. З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійсню вав розрахунки через термінали в касах магазинів, частково сплачував заборгованість за кредитним договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий. Крім того, позивач зазначив, що під час укладання кредитного договору банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, кредитний договір укладено відповідно до норм діючого законодавства та він є чинним. Дія Закону України «Про захист прав споживачів» на поширюється на спірні правовідносини, оскільки кредит відповідачу надавався не на придбання продукції, а грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Зміна відсоткової ставки за кредитним договором та нарахування штрафних санкцій передбачені Умовами надання банківських послуг, з якими відповідач ознайомився та погодився, кредитний договір недійсним не визнався, а тому є чинним. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості позивач зазначив, що згідно з Умовами кредитного договору при непогашення кредиту в термін, встановлений договором, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості з простроченої суми кредиту розрахунок процентів здійснюється в відповідно до даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з фактичної кількості днів у році. Отже, датою 30.11.2010 (останній день строку дії картки) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором та припинення зобовязань в цілому. Відповідно до кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором та на явності простроченої заборгованості по кредиту, зобовязання сплатити проценти за час фактичного користування кредит ними коштами у позичальника виникає щомісячно і на сьогоднішній день являється не припиненим. У звязку з наведеним просили заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, ознайомившись з заявою про перегляд заочного рішення, матеріалами цивільної справи № 263/986/15-ц, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 263/986/15-ц, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. Стягнуто з останнього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07.11.2007 року, яка утворилася станом на 31.12.2014 року у розмірі 4457,94 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 702,57 грн.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 285 ЦПК України, у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це.

Так, поважними причинами неявки можуть бути хвороба, тривале відрядження, інші обставини, що об'єктивно перешкоджають явці до судового засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення, які були повернуті на адресу суду із відміткою «За закінченням терміну зберігання».

Адреса, на яку направлялись судові повістки, відповідає тій, що зазначена заявником у відповідній заяві про перегляд заочного рішення.

Посилання заявника на порушення принципу змагальності при ухваленні рішення суду не приймаються до уваги, адже позивач не використав свого права на участь у судових засіданнях. А відтак, судом було прийнято рішення, на підставі тих доказів, що були наявні у матеріалах цивільної справи. Обовязок по доказуванню лежить на сторонах.

Водночас, з'ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 1ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідач при поданні заяви про перегляд заочного рішення не надав доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи, і не були враховані судом при ухваленні заочного рішення від 01.04.2015 року.

З урахуванням того, що заявник не надав доказів поважності неприбуття в судові засідання, не зазначив посилання на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи і вплинули б на рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Крім того, у відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов'язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішеннявід 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У звязку з наведеним, суд не вбачає посилань відповідача на будь-які докази, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом, оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є непогодження з винесеним рішення по суті та обґрунтуванням для апеляційної скарги, а тому в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 284-288 ЦПК України, ceд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Роз'яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В.Кулик