Провадження № 22-ц/801/1021/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року Справа № 127/22717/18 м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/22717/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. у залі суду,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків (упущеної вигоди).

Позов обґрунтовано тим, що з 01 вересня 2015 року вона є власником магазину-кафе, площею 186,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

З метою передачі указаного приміщення в оренду, між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 було досягнуто домовленості щодо умов майбутнього договору та підготовлено його проект, за яким вартість оренди одного м2 становитиме 80 гривень.

Зазначила, що користуватися цим приміщенням в повному обсязі вона не могла, у тому числі передати в оренду, оскільки з 2009 року до 2018 року приміщення кафе без будь-яких правових підстав займала відповідач, що встановлено судовими рішеннями.

Такі неправомірні дії відповідача позбавляли її можливості передати указане нерухоме майно в оренду та отримати у зв?язку з цим дохід.

Посилаючись на те, що внаслідок створених відповідачем перешкод вона за період з 10 вересня 2015 року до 10 вересня 2016 року не отримала дохід, який розраховувала отримати від передачі цього майна в оренду, просила суд стягнути з відповідача збитки у формі упущеної вигоди в сумі 178 752 гривні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування збитків (упущеної вигоди) 178 752 гривні.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд виходив з того, що позивачем доведено можливість реального отримання доходів від оренди приміщення у заявленому нею розмірі, якби її право не було порушене відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2019 року представник ОСОБА_3 - адвокат Мунтян Є. В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями Вінницького апеляційного суду від 15 квітня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання позивачем відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 травня 2019 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність дій відповідача по зайняттю спірного приміщення та не надав належної правової оцінки судовим рішенням, які підтверджують ту обставину, що відповідач займала спірне приміщення на законних підставах.

Крім того, договір оренди, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог, є неукладеним, тому не може породжувати прав та обов?язків.

Сума збитків (упущеної вигоди) обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання позивачем доходів, а саме орендної плати на підставі проекту договору оренди нежитлового приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указувала на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права.

Посилається на безпідставність аргументів апеляційної скарги та вказує, що нею доведено належними та допустимими доказами реальну можливість отримання за звичайних обставин доходу, якби її право не було порушено відповідачем.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 вересня 2015 року серії НОМЕР_1 є власником магазину-кафе, площею 186,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до акта, складеного 06 жовтня 2015 року комісією у складі ОСОБА_1 , голови ревізійної комісії Вінницької облспоживспілки ОСОБА_6 , голови споживчого товариства «Еліт» Любоньки А. С., представника громадськості ОСОБА_7 , приміщення магазину-кафе за адресою: АДРЕСА_2 без будь-яких документів, самовільно займає і використовує ОСОБА_3 для власних потреб. В магазині-кафе знаходяться її особисті речі, а саме: барна стійка, столи, стільці, м?який куточок, кухонне обладнання (а. с. 34).

Згідно з актом, складеним комісією у складі: голови квартального комітету «Надія» - Хоменка Василя Євстафовича, голови споживчого товариства «Еліт» ОСОБА_8 , провідного юрисконсульта Вінницької обласної спілки споживчих товариств ОСОБА_7 , приміщення магазину-кафе за адресою: АДРЕСА_2 фактично займає і використовує для власних потреб ОСОБА_3 , в магазині-кафе знаходяться її особисті речі (а. с. 35).

Позивач неодноразово направляла відповідачу вимоги щодо необхідності звільнення указаного приміщення від особистих речей останньої (а. с. 25-33).

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувала цивільна справа № 127/25723/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_3 , за участю третьої особи на стороні позивача - Споживчого товариства "Еліт", про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобов`язання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей шляхом виселення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року позов задоволено частково, усунуто ОСОБА_1 перешкоди в користуванні магазином-кафе, розташованим на АДРЕСА_1 , зобов`язано ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_3 звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, а саме барної стійки, столику, стільців, м`якого куточка, кухонного обладнання (електроплити, мийки, холодильника) (а. с. 16-19).

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року зазначене рішення скасовано в частині відмови в позові про виселення, ухвалено нове, яким виселено ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_3 з нежитлового приміщення магазину-кафе, що по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1 У решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року залишено без змін (а. с. 20-22).

Постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року в нескасованій частині, та рішення Апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року залишені без змін (а. с. 23-24).

15 березня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/25723/15-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 14 березня 2017 року про виселення ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_3 з нежитлового приміщення магазину-кафе, що по АДРЕСА_1 , належного на праві власності ОСОБА_1

З акта заступника начальника Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області слідує, що станом на 30 березня 2017 року рішення суду боржником ОСОБА_3 не виконано (а. с. 40).

У матеріалах справи міститься проект договору оренди нежитлового приміщення б/н від 10 вересня 2015 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_5 (орендар).

За умовами указаного проекту орендодавець зобов`язується передати, а орендар - прийняти у довгострокове користування нежитлове приміщення магазину-кафе, площею 186,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 м. Вінниці (п. 1.1 договору).

Згідно з п. п. 4. 1 проекту договору за приміщення орендарем сплачується договірна оренда плата із розрахунку 80,00 грн за 1 м2 на місяць, що становить 14 896,00 грн, з дня передачі приміщення орендарю за актом приймання-передачі.

Договір діє з 10 вересня 2015 року до 10 серпня 2018 року (п. п. 6. 1. проекту договору).

З висновку спеціаліста ТОВ "Подільський експертний центр" від 20 липня 2018 року слідує, що орієнтовна вартість місячної оренди (плати) за приміщення, площею 186,2 м2, що знаходиться по АДРЕСА_1 , станом на 01 вересня 2015 року становить 15 343,00 грн, станом на 2016 рік - 26 664,00 грн, станом на 2017 рік - 34 376,00 грн, станом на 30 червня 2018 року - 45 288,00 грн (а.с. 106-111).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками потерпілої особи.

Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані за звичайних обставин, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила позивача одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті позивачем для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально за звичайних обставин.

Отже, тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який має довести, що він міг і повинен був отримати визначені ним доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність - це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності того, що позивач, як власник нежитлового приміщення, могла б у разі передання його в оренду одержати дохід у вигляді орендної плати за період з 10 вересня 2015 року до 10 вересня 2016 року, а тому наявні підстави для стягнення упущеної вигоди.

Звертаючись із позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який могла б і повинна була отримати позивач, якщо б відповідач не здійснювала протиправних дій.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на проекті договору оренди нежитлового приміщення, який свідчить про наміри укласти в майбутньому договір оренди, а тому не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Ураховуючи те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просила стягнути позивач, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання нею доходу (орендної плати на підставі проекту договору оренди нежитлового приміщення); позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову та відшкодування упущеної вигоди відсутні.

Посилання позивача на обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 127/25723/15-ц є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі судами встановлено факт вчинення відповідачем перешкод у користуванні позивачем нежитловим приміщенням, що не є безумовним підтвердженням того, що за звичайних обставин позивач мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу та що це є єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки при вирішенні справи суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року встановлений у розмірі 1 921 гривні.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року задоволено клопотання ОСОБА_3 , подане її представником - адвокатом Мунтяном Є. В. про зменшення розміру судового збору, зменшено розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги до 1 152, 60 грн, стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 1 152,60 грн, решта суми в розмірі 1 528, 68 грн підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2019 року року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків (упущеної вигоди) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 152,60 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1 528, 68 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький