Ухвала

Іменем України

03 червня 2019 року

м. Київ

справа № 309/3276/17

провадження № 61-9967ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами до

ОСОБА_1 про стягнення коштів.

18 червня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , у якому просила: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 грудня 2011 року, серія та номер 3284, садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки в урочищі «Вагов», кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,05 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію даного правочину; 2) визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер 1677 від 23 липня 2014 року, де іпотекодержателем є ПАТ «ОКСІ БАНК», а іпотекодавцем є ОСОБА_1 , за умовами якого передано в іпотеку майно-садовий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку в урочищі «Вагов», кадастровий номер: НОМЕР_1 , площею 0,05 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати державну реєстрацію даного правочину; 3) витребувати у ОСОБА_1 вищевказані садовий будинок та земельну ділянку та повернути їх у власність ОСОБА_2

Ухвалою Хустського районного суду від 22 червня 2018 року ОСОБА_2 залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та відкрито провадження за її позовними вимогами.

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_2 подала заяву, в якій просила вжити заходи щодо забезпечення її заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно: садовий будинок без номера в

АДРЕСА_1 , загальною площею

86,4 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення: для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_1.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що, вищевказані садовий будинок та земельна ділянка належали їй та її покійному чоловікові

ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності подружжя, а невжиття заходів по забезпеченню позову може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду за її позовом, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, витребування майна.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня

2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на садовий будинок без номера в АДРЕСА_1 , загальною площею

86,4 кв.м, житловою площею 23,5 кв.м, та земельну ділянку, площею 0,05 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,05 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня

2018 рокузалишено без змін.

17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що ОСОБА_2 заявлено самостійні вимоги, які не є предметом спору у даній справі за первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів; позовні вимоги ОСОБА_2 є завідомо безпідставними, а також не додано до позовної заяви оспорюваний договір купівлі-продажу від 26 грудня 2001 року; заява ОСОБА_2 «про негайне вжиття забезпечення позову» не містила пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, крім того, нормами ЦПК України взагалі не передбачено такого виду процесуального документа як «заява про негайне вжиття заходів забезпечення». Зазначає, що апеляційний суд залишив поза увагою, що судом першої інстанції не було застосовано зустрічного забезпечення. Представнику ОСОБА_2 було відомо, що ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 22 січня 2018 року вже накладено арешт на садовий будинок у цій же праві, однак судом апеляційної інстанції не надано оцінки щодо повторного накладення арешту на те ж майно відповідача в одній справі.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами виник спір щодо садового будинку АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці в урочищі «Вагов» площею 0,05 га, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення суду у випадку задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Зазначення у назві заяви «про негайне вжиття заходів забезпечення позову» не спростовує змісту такої заяви.

Крім того, апеляційним судом було витребувано договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 26 грудня 2011 року, серія та номер 3284, за яким ОСОБА_1 придбав садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок розташований на земельній ділянці в урочищі «Вагов», кадастровий номер: НОМЕР_3 , площею 0,05 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, яка придбана

ОСОБА_1 у ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 26 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3280.

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що садовий будинок

АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці в урочищі «Вагов» площею 0,05 га, є спірним нерухомим майном, а ОСОБА_2 звернулася до суду із позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 грудня 2011 року, згідно якого ОСОБА_1 набув у власність даний садовий будинок та земельну ділянку, врахувавши співмірність позовних вимог, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на даний садовий будинок та земельну ділянку, оскільки існує загроза відчуження спірного нерухомого майна на користь іншої особи, що може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволенні позовних вимог.

Правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права при задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивування судових рішень не викликає розумних сумнівів,а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а зводиться до незгоди заявника із пред`явленими до нього позовними вимогами та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 22 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними, витребування майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко