ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 384/705/18

провадження № 22-ц/4809/1400/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Авраменко Т.М., Дьомич Л.М.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_2 ;

за участю секретаря судового засідання - Савченко Н.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Довгій Василя Івановича, який діє в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року у складі судді Галицького В.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір №12, відповідно до якого відповідач зобов`язувався виготовити дерев`яний будинок із оциліндрованого дерева у відповідності до умов договору та здати позивачу роботи за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.1 договору визначено строк його виконання - 30.12.2016 року та пунктом 10.1 договору визначено початок будівництва 20.03.2016 року, а закінчення 30.12.2016 року. Зі свого боку підрядник був зобов`язаний закупити матеріали, забезпечити їх доставку та виконати інші умови договору, необхідні для будівництва (п. 2.1- п. 2.2.3 договору). Ціна договору складає 20000 доларів США, гривневий еквівалент 25 грн. за один долар США (п. 3.1 договору). Остаточний розрахунок по договору після приймання виконаних робіт.

На виконання умов п. 3.2.1 договору 28.11.2016 року позивач сплатив відповідачу 6000 доларів США. 02.12.2015 року на виконання п. 3.2.2 договору позивач сплатив 9000 доларів США. Вказані платежі підтверджуються наданими відповідачем розписками. З метою виконання умов договору 14.04.2016 року, на підставі договору купівлі-продажу, позивачем придбано земельну ділянку 0,1000 га., кадастровий номер :04:018:0007 для будівництва і обслуговування житлового будинку. Також 03.11.2016 року в управлінні містобудування та архітектури позивачем було отримано будівельний паспорт на будівництво будинку та 10.11.2016 року до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області подано повідомлення про початок будівельних робіт (повідомлення МК 04 від 10.11.2016 року).

Після вчинення усіх необхідних дій з боку позивача відповідач так і не приступив до виконання умов договору, будівельні матеріали не завіз, будівництво будинку не здійснив.

Позивач вважає, що не виконавши у строк визначений договором, до 30.12.2016 року, свій обов`язок, відповідач прострочив виконання зобов`язання, а отже з цього моменту вважається таким, що безпідставно отримав від позивача грошові кошти, які в силу закону, у зв`язку з невиконанням свого обов`язку за договором, повинен був повернути позивачу.

Крім того, відповідач, з моменту прострочення зобов`язання, повинен сплатити позивачу 3% річних за користування грошовими коштами.

Позивач просив розірвати укладений між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 договір № 12 від 28.11.2015 року та стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь грошові кошти сплачені по договору № 12 від 28.11.2015 року 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США та стягнути три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13.06.2019 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів, задоволено частково. Розірвано договір № 12 від 28 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 417835 (чотириста сімнадцять тисяч вісімсот тридцять п`ять) грн. 46 коп. за договором №12 від 28.11.2015 року у відповідності до розписок:

-від 28.11.2015 року в тому числі: основний борг - 158410 грн. 80 коп., 3 % річних від простроченої суми - 8723 грн. 36 коп., що разом становить 167134 грн. 16 коп. (сто шістдесят сім тисяч сто тридцять чотири) грн. 16 коп.;

-від 02.12.2015 року в тому числі: основний борг - 237616 грн. 20 коп., 3 % річних від простроченої суми - 13085 грн. 10 коп., що разом становить 250701 (двісті п`ятдесят тисяч сімсот один) грн. 30 коп..

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь держави 4883 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят три) грн. 15 коп. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував доведеністю позивачем обставин порушення з боку відповідача умов договору та зобов`язань, які виникли у відповідача на підставі укладеного сторонами договору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Адвокат Довгій В.І., який діє в інтересах фізичної особи - підприємця подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Вільшанського районного суду від 13 червня 2019 року у справі 384/705/18 та направити справу до Хустського районного суду Закарпатської області за підсудністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорувавши вимоги ч.1 ст.81 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, за відсутності доказів стосовно того, що договір з боку відповідача було укладено від імені фізичної особи - підприємця, розглянув справу з порушенням правил територіальної підсудності, як позов що стосується захисту прав споживача. Крім того, суд не правильно визначив розмір суми яка підлягає стягненню застосувавши курс долара США до гривні станом на день ухвалення рішення, а не визначений сторонами у договорі.

Апелянт вважає, що у своєму рішенні суд повністю проігнорував вимоги п.3 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки не надав жодної правової оцінки даним обставинам, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції у відповідності до вимог ст. 378 ЦПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

28.11.2015 року ОСОБА_1 , в подальшому «замовник», та ОСОБА_2 , в подальшому «підрядник», уклали договір №12, відповідно до якого відповідач зобов`язується виготовити дерев`яний будинок з відциліндрованої колоди карпатської ялинки-смереки (діаметром 240 мм.) у відповідності до умов договору та здати позивачу роботи за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.1 цього договору визначено, що підрядник зобов`язується виготовити та встановити замовнику у строк до 30.12.2016 року та пунктом 10.1 договору визначено початок будівництва встановлюється з 20.03.2016 року, строк здачі - до 30.12.2016 року. Факт передачі грошових коштів підряднику підтверджується відповідними розписками згідно п. 3.4 договору. Підрядник зобов`язаний забезпечити закупку якісної деревини карпатської ялинки (смереки), та виконати інші умови договору, необхідні для будівництва (п. 2.1- п. 2.2.3 договору). Ціна договору складає 20000 доларів США, гривневий еквівалент 25 грн. за один долар США (п. 3.1 договору). Остаточний розрахунок за договором після приймання виконаних робіт. Договір підписаний сторонами, а саме: підрядником з прикладанням печатки фізична особа-підприємець ОСОБА_2 та замовником ОСОБА_1 (а.с.3-7).

З метою виконання умов договору 14.04.2016 року, на підставі договору купівлі-продажу, позивачем придбано земельну ділянку 0,1000 га., кадастровий номер :04:018:0007 для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с.19-20).

Крім того, 03.11.2016 року в управлінні містобудування та архітектури позивачем отримано будівельний паспорт на будівництво будинку (а.с.14) та 10.11.2016 року до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт МК 04 від 10.11.2016 року (а.с.16-18).

Після вчинення з боку позивача усіх необхідних дій, відповідач до виконання умов договору не приступив.

Відповідно до копій розписок, 28.11.2016 року позивач сплатив відповідачу, на виконання п. 3.2.1 договору, 6000 доларів США (а.с.21). 02.12.2015 року позивач сплатив відповідачу, на виконання п.3.2.2 договору, 9000 доларів США (а.с.22). Відповідно до п. 3.1 договору, гривневий еквівалент 25 грн. за один долар США, що підтверджується договором №12 від 28.11.2015 року та не заперечується сторонами.

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду надійшла 07.08.2019 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2019 року визначено головуючого суддю Черненка В.В.

Супровідним листом Кропивницького апеляційного суду від 07.08.2019 року, із суду першої інстанції, витребувано справу, яка 08.08.2019 року надійшла до Кропивницького апеляційного суду.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 13.08.2019 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Черненко В.В., судді Авраменко Т.М., Суровицька Л.В.

14.08.2019 року судді Черненко В.В. та Суровицька Л.В. заявили самовідвід, який ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 14 серпня 2019 року задоволено.

14.08.2019 року протоколом повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями визначено новий склад суду: головуючий суддя Кіселик С.А., судді Авраменко Т.М., Єгорова С.М.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Восковенко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 зазначив, що твердження апелянта стосовно того, що підписуючи договір відповідач діяв як фізична особа, а не як фізична особа - підприємець, спростовуються матеріалами справи. Оскільки ним було надано на дослідження суду оригінал договору № 12, у якому на кожній сторінці, де містися підпис ОСОБА_2 , стоїть його мокра печатка, яка чітка, та на ній вказано, що ОСОБА_2 підприємець, вказано його РНОКПП, а тому підписуючи договір та ставлячи на ньому свою печатку, ОСОБА_2 діяв усвідомлено, як фізична особа-підприємець та такими своїми діями підтвердив факт здійснення підприємницької діяльності. Зазначив, що судом було надано належну оцінку цим обставинам та доказу, а тому рішення є законним.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі відповідача, та його представника як не з`явилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині визначення валюти стягнення.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Підсудність - це сукупність цивільних справ, які підлягають розгляду і вирішенню по суті в даній конкретній ланці судової системи й у даному конкретному суді цієї ланки. Перелік цих справ визначається з одного боку, нормами права, які визначають повноваження конкретного суду, а з іншого - характером і властивостями кожної окремо взятої цивільної справи.

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Територіальна підсудність - компетенція із розгляду цивільних справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

В межах територіальної підсудності ЦПК України визначає підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача ( ст.. 27 ЦПК), підсудність справ за вибором позивача (ст.. 28 цього кодексу) та інші.

Позивач, керуючись приписами ст. 28 ЦПК України, подав позовну заяву до Вільшанського районного суду, тобто за місцем свого проживання, пославшись на ч. 5 цієї статті, згідно якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача.

02.11.2018 року Вільшанським районним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про передачу цивільної справи на розгляд до Хустського районного суду Закарпатської області, тобто за місцем проживання відповідача.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2018 року ухвалу Вільшанським районним судом Кіровоградської області від 02.11.2018 року скасовано направлено справу в той же суд для продовження розгляду.

Зазначена вище ухвала суду апеляційної інстанції набрала законної сили і є чинною, а отже доводи відповідача та його представника, що суд першої інстанції виконавши вимогу ухвали та розглянувши справу по суті порушив правило територіальної підсудності не відповідають дійсності.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Сторони домовились, що ціна договору складає 20000 доларів. Авансовий платіж в сумі 6000 доларів сплачується протягом трьох днів з дня підписання договору та в сумі 9000 доларів - до 03.12.2015 року.

Із розписки від 28.11.2015 вбачається, що відповідач отримав від ОСОБА_1 , згідно договору від 28.11.2015, в рахунок будівництва дерев`яного будинку, 6000 доларів США.

Із розписки від 02.12.2015 вбачається, що відповідач отримав від ОСОБА_1 , згідно договору від 28.11.2015 передоплату в рахунок будівництва дерев`яного будинку, в сумі 9000 доларів США.

Відповідно до тексту позовної заяви позивач просив суд розірвати укладений між ним та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 договір № 12 від 28.11.2015 року та стягнути з фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти сплачені по договору № 12 від 28.11.2015 року у сумі 15000 доларів США., а також три проценти річних за прострочення грошового зобов`язання в сумі 823 долари США.

Суд, не зазначаючи суму яка підлягає стягненню у валюті договору (в доларах США), в супереч вимоги позивача, провів перерахунок переданих відповідачу коштів у гривну та присудив стягнення у національній грошовій одиниці України.

В той же час, суд, визначаючи еквівалент суми що підлягає стягненню у валюті договору, провів розрахунок застосувавши курс встановлений Національним банком України станом на день ухвалення рішення, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Доводи апелянта, що розрахунок має бути проведений з врахуванням курсу долара США зазначеного в договорі - 25 грн. за один долар США, не ґрунтуються на законі.

Висновки суду апеляційної інстанції

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, що існують між сторонами та правильно застосував норми права, що їх регулюють. Доводи апеляційної скарги, не спростовують правильних висновків суду щодо визначеного судом порядку проведення перерахунку розміру суми, що підлягає стягненню, в еквіваленті до національної грошової одиниці України.

В той же час, суд безпідставно проігнорував вимогу позивача про стягнення присуджених сум в доларах США, як то зазначено у договорі, і стягнув присуджені суми у національній грошовій одиниці України - гривні.

Зазначена обставина є підставою для зміни рішення суду в частині визначення валюти платежу у відповідності до умов договору та змісту розписок.

Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково. .

Рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2019 року в частині стягнення основної суми боргу та трьох процентів річних змінити.

Резолютивну частину рішення суду, в зміненій частині, викласти в наступній редакції.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП, грошові кошти у сумі 15000 доларів США із яких: у відповідності до розписки від 28.11.2015 року в сумі 6000 доларів США; згідно розписки від 02.12.2015 року в сумі 9000 доларів США.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 РНОКПП три проценти річних від простроченої суми в розмірі 823 долари США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 жовтня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: Т.М.Авраменко

Л.М. Дьомич