Справа № 161/2626/19 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/454/19 Категорія: 18 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Федонюк С.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДН Класик», DBK Group Sp.Z.o.o. про визнання правочинів удаваними за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДН Класик» (далі - ТзОВ «ДН Класик»), DBK Group Sp.Z.o.o. про визнання правочинів удаваними.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просив суд визнати контракт № 25-01-2018 від 25 січня 2018 року, підписаний ТзОВ «ДН Класик» та договір позики грошових коштів від 14 лютого 2018 року, підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , удаваними правочинами, - такими, що приховують за собою договір комісії, укладений між ТзОВ «ДН Класик» та DBK Group Sp.Z.o.o.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2019 року у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзОВ «ДН Класик», DBK Group Sp.Z.o.o. про визнання правочинів удаваними та об`єднання в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

Передано зустрічний позов в канцелярію суду для автоматизованого розподілу справи згідно статті 14 ЦПК України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТзОВ «ДН Класик», DBK Group Sp.Z.o.o. про визнання правочинів удаваними, разом із додатками передано за підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просив оскаржувану ухвалу судді скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до іншого суду, оскільки застосувавши частину сьому статті 30 ЦПК України не врахував, що правочини щодо забезпечення виконання зобов`язань між сторонами не укладались.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а судове рішення змінити.

З врахуванням того, що позивачем оскаржується ухвала суду про передачу справи на розгляд іншого суду, яка зазначена у пункті 9 частини першої статті 353 ЦПК України, розгляд даної справи апеляційним судом здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд свій висновок про передачу справи на розгляд іншому суду мотивував тим, що згідно частини сьомої статті 30 ЦПК України ОСОБА_2 є відповідачем по основному зобов`язанню, зареєстрованим місцем проживання якого є АДРЕСА_1 , а тому дійшов висновку про передачу справи на розгляд Рівненського міського суду Рівненської області до територіальної юрисдикції якого вона належить.

Однак повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не може погодитися.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На обґрунтування даного позову позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 25 січня 2018 року між ТзОВ «ДН Класик» та DBK Group Sp.Z.o.o. був укладений контракт № 25-01-2018, а 14 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ним, ОСОБА_1 - договір позики грошових коштів. Однак, як вказує позивач, насправді між сторонами існували правовідносини, що випливають з договору комісії. Отже, оскільки сторони (ТзОВ «ДН Класик» та DBK Group Sp.Z.o.o.) насправді вчинили саме договір комісії, про що свідчать їх воля на вчинення цього правочину, дії до та після підписання вищезазначених договорів, які є удаваними правочинами, підписані з метою приховування справжнього правочину - договору комісії, укладеного між ТзОВ «ДН Класик» та DBK Group Sp.Z.o.o.

Статтею 30 ЦПК України визначено виключну підсудність, зокрема, частиною сьомою цієї статті, на яку суд послався в оскаржуваній ухвалі, передбачено, що у випадку об`єднання позовних вимог щодо укладання, зміни, розірвання і виконання правочину з вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання, спір розглядається судом за місцезнаходженням відповідача, який є стороною основного зобов`язання.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач у позовній заяві не об`єднував вимоги про визнання правочинів удаваними із вимогами щодо іншого правочину, укладеного для забезпечення основного зобов`язання. Такий правочин (для забезпечення основного зобов`язання), як слідує із позовної заяви, між сторонами по справі не укладався.

Місцевий суд передаючи дану справу за підсудністю до Рівненського міського суду Рівненської області за місцезнаходженням відповідача ОСОБА_2 помилково послався в оскаржуваній ухвалі на частину сьому статті 30 ЦПК України, оскільки виключна підсудність у розглядуваному випадку не може бути застосована.

Згідно з частиною першою та другою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).

Однак дана норма процесуального закону, залишилась поза увагою суду першої інстанції та не була виконана, що призвело до порушення порядку вирішення питання про відкриття провадження у даній справі.

З метою виконання вимог наведених норм закону судом апеляційної інстанції було зроблено відповідний запит до органів ДМС щодо встановлення зареєстрованого місця проживання( перебування) відповідача ОСОБА_2 .

Як вбачається з відповіді Управління ДМС України у Рівненській області від 05 червня 2019 року зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , а зареєстрованим місцезнаходженням іншого відповідача ТзОВ «ДН Класик» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є вул. Семидубська, 89, м. Дубно, Рівненська область.

Частиною п`ятнадцятою статті 28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Оскільки при пред`явленні даного позову позивачем такий вибір не здійснювався, тому в даному випадку можливе застосування альтернативної підсудності і даний спір може розглядатися судом за місцезнаходженням одного із відповідачів, зокрема судом в межах територіальної юрисдикції якого зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 , тобто Рівненським міським судом Рівненської області.

Оскільки суд першої інстанції помилково зазначив в мотивувальній частині ухвали частину сьому статті 30 ЦПК України, вважаючи, що у розглядуваному випадку підлягає застосуванню виключна підсудність, тому колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала підлягає зміні в частині обґрунтування визначення підсудності з частини сьомою статті 30 ЦПК України на частину першу статті 27 ЦПК України, якою визначена підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача.

За таких обставин оскаржувана ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підлягає в означеній частині зміні.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 07 червня 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року в даній справі змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року посилання на частину сьому статті 30 ЦПК України, зазначивши, що судом підсудність даної справи визначена на підставі частини першої статті 27 ЦПК України.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: