Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1879/18
Провадження № 2/376/48/2019
"24" квітня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,
при секретарі - Щур Л.А.,
у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Сквира розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором обміну від 23.06.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за №2120, в якому зареєстровані відповідачі.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 у 2010 році, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 переїхали на постійне проживання до матері за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2010 року не проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідачі не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні.
Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.
Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
З урахуванням наведеного, позивач просив визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позивач у судове засідання не з`явився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором обміну від 23.06.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за №2120, в якому зареєстровані відповідачі.
Після розірвання шлюбу з ОСОБА_4 у 2010 році, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 переїхали на постійне проживання до матері за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2010 року не проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Відповідачі не доглядають за будинком, не сплачують комунальні послуги, власні речі відповідачів у будинку відсутні.
Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачами права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає.
Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 107 ЖК України передбачено, що наймач або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.
Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд дійшов до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно ст.405 ЦК України, втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 , оскількине проживають у ньому з 2010 року.
Керуючись ст. 107,150 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України,
ст.12,95,263-265,268,280-284 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М. Клочко