Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 381/1040/15-ц

провадження № 61-16003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року у складі колегії суддів: Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2011 року.

Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, сума стягнення кредитної заборгованості для нього є досить значною, оскільки його заробітна плата становить 1 600 грн на місяць. Родичів чи близьких знайомих, які б могли йому допомогти погасити кредит у нього немає. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив розстрочити виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2011 року у справі № 2-2280/2011 про стягнення з нього на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2007 року 3 03-562/07-Ак в розмірі 58 586,57 грн терміном на 36 місяців.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року, заяву ОСОБА_1 задоволено. Розстрочено виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 58 586,57 грн строком на 36 місяців з моменту набрання законної сили ухвали суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року у складі судді Чернишової Є. Ю. заяву ОСОБА_1 задоволено. Розстрочено виконання рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 58 586,57 грн строком на 36 місяців з моменту набрання законної сили ухвали суду.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції врахував матеріальне становище заявника, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, значну суму боргу, відсутність у нього майна, на яке можна звернути стягнення в рахунок погашення боргу, у зв`язку з чим дійшов висновку, що наведені ОСОБА_1 доводи утруднення виконання рішення є обґрунтованими та доведеними.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено. Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 січня 2016 року скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обставини, на які послався ОСОБА_1 у заяві, не носять характеру особливих та виняткових, які можуть бути підставою для розстрочки виконання рішення суду відповідно до приписів статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2016 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і залишити в силі ухвалу місцевого суду.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не застосовано статтю 373 ЦПК України та статтю 36 Закону України «Про судовий збір». У матеріалах справи достатньо доказів, які доводять існування обставин, що значно утруднюють виконання рішення суду від 20 січня 2011 року. Його матеріальне становище викликане, зокрема військовими діями на сході України і носять характер виняткових та особливих.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Фастівського міськрайонного суду Київської області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 квітня 2018 року справу № 381/1040/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 18 червня 2007 року № 03-562/07-Ак на загальну суму 58 586, 57 грн.

12 вересня 2011 року державним виконавцем ВДВС Фастівського МРУЮ Ільїним О. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 28911346 та постанову про арешт майна боржника і оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з довідкою Приватного підприємства «Автотакс-2002» загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року склала 9 600 грн.

ОСОБА_1 має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 14 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення у цивільних позовах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 373 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

У частині першій та четвертій статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час звернення із заявою, зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про

відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За змістом статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час звернення із заявою, задоволення заяви про розстрочку виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Аналогічні роз`яснення містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження».

Отже, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення наявність яких робить його виконання неможливим, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових та які б давали підстави для розстрочки виконання рішення суду відповідно до статті 373 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення статті 373 ЦПК України, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції під час вирішення заяви про розстрочку виконання рішення застосував до спірних правовідносин як статтю 373 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення із заявою, так і положення частини першої статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на звернення із заявою, про що зазначив у мотивувальній частині своєї ухвали.

Посилання у касаційні скарзі на незастосування апеляційним судом статті 36 Закону України «Про судовий збір» є безпідставними, оскільки зазначений закон включає в себе лише 10 статей.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності оскаржуваного судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська