ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року м. Київ

справа № 756/14755/17

провадження № 22-ц/824/3099/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

ІвановоїІ.В. (суддя-доповідач), Мельника Я.С., Сушко Л.П.

сторони :

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року у складі судді Диби О.В., повний текст складений 30.11.2018 року,

встановив:

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи його тим, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. ОСОБА_4 зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь позивача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 листопада 2017 року та до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_5 не погоджуючись з зазначеним рішенням подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач зазначає, що він добровільно виконує обов'язки по утриманню своєї дитини, купує одяг та надає кишенькові кошти. Вказує, що на його утриманні знаходяться малолітня донька від другого шлюбу, дружина ОСОБА_7 та її неповнолітній син від першого шлюбу. Крім того на утриманні відповідача також знаходиться онкохворий батько. Відповідач також зазначив, що здійснює оплату навчання спільного з позивачкою сина ОСОБА_8, разом з тим, суд створив умови, за яких відповідач, маючи в двічі меншу за позивача зарплату, позбавлений можливості для належного забезпечення своєї малолітньої доньки та сім'ї у цілому. Відповідач також зауважує, що у подальшому має намір продовжувати утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_6, надаючи йому посильну матеріальну допомогу.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 вказує, що дитина потребує витрат, він навчається в кулінарному технікумі, ходить на спортивні секції, однак, за весь час проживання дитини з нею, ОСОБА_5 їм не допомагав. Також вказує, що відповідач приховує свої доходи з метою ухилення від сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 12 липня 1997 року Відділом реєстрації актів громадського стану Мінського району м. Києва між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис №843 (а. с. 6).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с 7).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08.11.2017 року №756/2927/17 шлюб між сторонами розірвано (а. с. 42).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_6 з 03 квітня 2007 року зареєстрований за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5).

У суді першої інстанції ОСОБА_6 у присутності представника Служби у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації ОСОБА_9, який засвідчив, що ОСОБА_6 надавав покази вільно та без будь-якого тиску або примусу, пояснив, що проживав разом з батьком ОСОБА_5 до лютого 2017 року, але після сварки з ним, з лютого 2017 року і по теперішній час проживає разом з матір'ю ОСОБА_4 З батьком ОСОБА_5 спілкується телефоном, інколи відвідує його.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що той із батьків, з ким проживає дитина, має право на отримання від того із батьків, який проживає окремо від дитини, аліментів для утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_6, який на даний час проживає з матір'ю. У силу вимог ст. 181 СК України позивач має право на стягнення на її користь аліментів на утримання дитини.

Таким чином, суд, врахувавши зазначені обставини справи та вимоги закону, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Даний розмір аліментів є розумним і справедливим, враховуючи матеріальний стан платника аліментів, стягувача аліментів та потреби на розвиток та утримання неповнолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у визначеному розмірі є обґрунтованими, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: