Справа № 645/634/19
Провадження № 2/645/901/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суду м.Харкова у складі: головуючого судді - Шарка О.П., секретаря судових засідань Христенко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд скасувати наказ Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.11.2018 року №127 про оголошення догани головному фахівцю Харківського регіонального відділу за умовами праці та промислової безпеки ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 , стягнути моральну шкоду у розмірі 35670 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 26.11.2018 року № 127 його, головного фахівця Харківського регіонального відділу контролю за умовами праці та промисловою безпекою Департаменту охорони праці та промислової безпеки ПАТ «Укрзалізниця» притягнуто до дисциплінарної відповідальності оголошено догану за неналежне виконання посадових обов`язків та порушення трудової дисципліни, передбачених вимогами пункту 5.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених наказом від 18.03.2011 року №1-ТК, в частині дотримання встановленого графіку для працівників з п`ятиденним робочим тижнем та п.2.15 посадової інструкції в частині виконання окремих доручень керівництва Департаменту. Позивач вважає зазначений наказ незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів директора Департаменту охорони праці та промислової безпеки ОСОБА_2 та адміністрації роботодавця, оскільки я не вчиняв жодних дисциплінарних проступків, не порушував трудової дисципліни та належним чином і в повному обсязі виконував всі свої посадові обов`язки, визначені посадової інструкцією. Так, 01.11.2018 року о 10:00 відбулася нарада в Харківському регіональному відділі контролю за умовами праці та промисловою безпекою Департаменту охорони праці та промислової безпеки ПАТ «Укрзалізниця» під головуванням директора Департаменту охорони праці та промислової безпеки ОСОБА_2 , який зажадав від нього особисте письмове пояснення на своє ім`я щодо невикористання ним щорічної відпустки на 4 календарних дні з 16 жовтня 2018 року відповідно до графіку відпусток працівників Департаменту охорони праці та промислової безпеки на 2018 рік, а також особистих письмових пояснень на ім`я в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 з наступних питань: щодо виконання графіку проведення перевірок з питань охорони праці та промислової безпеки працівників Харківського регіонального відділу контролю за умовами праці та промисловою безпекою ПАТ «Укрзалізниця» на II півріччя 2018 року; щодо відсутності на робочому місці протягом деякого робочого часу і 29.10.2018; щодо надання листів, заяв та інших ділових паперів начальнику Харківського регіонального відділу контролю за умовами праці та промисловою безпекою ОСОБА_4 через експедицію регіональної філії «Південна залізниця» з реєстрацією в журналі вхідної кореспонденції відділу. На нараді позивач повідомив, що 26.10.2018 і 29.10.2018 протягом робочого часу він знаходився на своєму робочому місці, однак, директор Департаменту охорони праці та промислової безпеки ОСОБА_2 послався на акти, які, з його слів, свідчать про його відсутність на робочому місці протягом деякого часу, на підтвердження чого надав акти. О 01.11.2018 року о 16:30 відбулася наступна нарада в Харківському регіональному відділі контролю за умовами праці та промисловою безпекою Департаменту охорони праці та промислової безпеки ПАТ «Укрзалізниця» під головуванням директора Департаменту охорони праці та промислової безпеки ОСОБА_2 , де він надав йому особисті письмові пояснення (оригінали пояснень на його ім`я та копії пояснень на ім`я в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 ). 02.11.2018 він направив з супровідним листом особисті письмові пояснення відповідно на ім`я в.о. голови правління ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_3 та директора Департаменту охорони праці та промислової безпеки ОСОБА_2 Зазначене підтверджує, що він не допускав неналежного виконання посадових обов`язків, а саме: пункту 2.15 посадової інструкції в частині виконання окремих доручень керівництва Департаменту охорони праці та промислової безпеки. На підставі наданого табелю обліку використання робочого часу начальником Харківського регіонального відділу контролю за умовами праці та промислової безпеки Департаменту охорони праці та промислової безпеки ПАТ «Укрзалізниця» ОСОБА_4 як посадовою особою, в прямому підпорядкуванні якої він знаходиться, йому було розраховано заробітну плату за жовтень 2018 року за 176,5 відпрацьованих годин. Це відповідає графіку роботи працівників апарату управління ПАТ "Укрзалізниця" на 2018 рік. Зазначене, на думку позивача, підтверджує, що він не порушував трудової дисципліни в жовтні 2018 року в частині дотримання встановленого графіку для працівників з п`ятиденним робочим тижнем.

Також, оскільки позивач вважає, що незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань. Заробітну плату за жовтень 2018 було виплачено, що свідчить про відсутність порушень трудової дисципліни. Також, вважає, що він незаконно притягнутий до адміністративної відповідальності, і порушення його прав та гарантій як працівника призвели до значних моральних страждань. Заявою від 07.03.2019 позивач збільшив розмір відшкодування моральної шкоди та просив стягнути 118 890 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, просив у його задоволенні відмовити, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, надав суду відзив на позовну заяву та заперечення. Надав суду пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що ОСОБА_1 двічі порушив правила внутрішнього розпорядку, яке полягало у відсутності на робочому місці, що належним чином зафіксовано. При притягненні до дисциплінарної відповідальності дотримані всі вимоги трудового законодавства.

Допитані у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_5 , який працює на посаді заступника начальника Харківського регіонального відділу по контролю за умовами праці та промисловою безпекою, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які працюють на посаді інженерів відділу, кожен окремо пояснили суду, що вони неодноразово складали акти з приводу відсутності в робочий час ОСОБА_1 на робочому місці

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенні виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

З огляду на вказані норми закону позивач, обравши певний спосіб захисту цивільного права перед судом, має довести, шляхом подання належних та допустимих доказів, що надані підприємствами - виробниками/виконавцями житлово-комунальних послуг відомості про заборгованість є неправомірними , які порушують, не визнають або оспорюють охоронювані законом його цивільні права.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового розгляду встановлено, що 26 листопада 2018 року наказом №127 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та йому було оголошено догану за те, що він був відсутній без дозволу безпосереднього керівника на робочому місці, а саме 26.10.2018 1 годину, 29.10.2019 2 години.

З таким наказом позивача ознайомлено під особистий підпис - 26 листопада 2018 року.

Підставою для оголошення догани є доповідна записка від 09.11.2018 № ЦБТ-10/564, протокол № 1 від 01.11.2018, акти від 26 та 29 жовтня 2018.

18.03.2011 конференцією трудового колективу апарату Державної адміністрації залізничного транспорту України затверджені Правила внутрішнього трудового розпорядку (протокол № 1-ТК).

Ознайомлення з правилами внутрішнього трудового розпорядку є одним із пунктів Програми вступного інструктажу для працівників публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», яка затверджена 04.01.2016 начальником Управління охорони праці та промислової безпеки публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» В.С. Сусленком.

З правилами внутрішнього трудового розпорядку позивач ознайомлений під особистий підпис та не заперечується останнім.

Відповідно до п. 5.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, при п`ятиденному робочому тижні початок і закінчення роботи, перерва для відпочинку і харчування працівників апарату Укрзалізниці встановлюються в такі часи: початок роботи у понеділок п`ятницю о 8годині 00 хвилин. Перерва на обід з 12 години 00 хвилин до 12 години 45 хвилин. Закінчення робочого дня у понеділок четвер о 17 годині 00 хвилин, у п`ятницю о 15 годині 45 хвилин.

Як зафіксовано в актах від 26 та 29 жовтня 2018 позивач був відсутній без дозволу безпосереднього керівника на робочому місці 26.10.2018 з 11 годин 45 хвилин до 13 годин 30 хвилин всього 1 годину 45 хвилин, з них перерва 45 хвилин; 29.10.2019 з 11 годин 45 хвилин до години 13 годин 45 хвилин всього 2 години з них перерва 45 хвилин.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили відсутність позивача на робочому місці в зазначений період.

Твердження позивача, що виплата заробітної плати у повному обсязі свідчить про відсутність факту порушення трудової дисципліни не береться судом до уваги, оскільки спростовується наданими доказами.

Крім того, матеріали справи свідчать, про врегулювання питання щодо завданих товариству збитків, через не оформлення виправного табелю робочого часу (протокол від 10.12.2018 № 9, пояснення та заява ОСОБА_4 )

Ст. 21 КзПП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганнямвнутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Приписами ст. 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких видів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення.

Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст.148 КЗпП України).

Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчинення проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Крім того, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", роз`яснено, що при розгляді справ щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

До накладення дисциплінарного стягнення позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, від надання яких позивач відмовився, про що складений відповідний акт від 01.11.2018.

Роботодавцем було дотримано передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення до позивача.

Відповідно до роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та з огляду на те, що протиправності у діях відповідача не встановлено, факт спричинення моральної шкоди є недоведеним, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» також роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти,

якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на викладене суд не бере до розгляду докази, додані позивачем до заяви про збільшення позовних вимог, оскільки відсутня їх спільність щодо предмету позову та ці докази не свідчать про те, що моральна шкода завдана саме через незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тобто суд не має жодної підстави в рамках діючого законодавства скасувати наказ про оголошення догани.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача не знайшли своє повне підтвердження, є необґрунтованими, та не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 31 травня 2019 року.

Головуючий-суддя: