ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/372/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_4 зазначив, що з 30 липня 1995 року він перебуває з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони набули автомобіль MITSUBISHI Lancer, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2 (далі - автомобіль), який є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Між ними не досягнуто згоди щодо поділу автомобіля, а на даний час ОСОБА_5 здійснила його відчуження без згоди позивача.

За таких обставин ОСОБА_4 просив суд стягнути з ОСОБА_5 на свою користь 85 450 грн вартості Ѕ частини автомобіля.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 85 450 грн грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля та 500 грн витрат на експертне дослідження. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави 854 грн 50 коп. судового збору.

Суд виходив з того, що автомобіль був придбаний ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за час шлюбу та належав їм на праві спільної сумісної власності, разом із тим, ОСОБА_5 здійснила його відчуження на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, внаслідок чого з неї на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості Ѕ частини спірного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач відчужила автомобіль ще за час шлюбу та за згодою ОСОБА_4, внаслідок чого це майно не підлягає поділу. При проведенні оцінки автомобіля не було враховано, що він мав технічні пошкодження, тому визначена судом вартість майна є завищеною. Суд неправомірно розглянув позов, предмет і підстави якого були змінені ОСОБА_4 після закриття підготовчого засідання, не дослідив усі докази у справі та безпідставно присудив з відповідача судовий збір.

ОСОБА_4 подав заяву, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що з 30 липня 1995 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі. У червні 2018 року сторони подали до суду заяву про розірвання шлюбу.

9 вересня 2016 року сторони придбали автомобіль, який був зареєстрований на ім'я ОСОБА_5 Дійсна вартість указаного автомобіля склала 170 900 грн. 1 червня 2018 року ОСОБА_5 відчужила автомобіль ОСОБА_6

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються письмовими доказами у справі.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч.ч. 1, 3, 4 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у суді визнали, що автомобіль набутий ними за час шлюбу та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого їх частки в цьому майні є рівними.

З матеріалів справи вбачається, що після припинення сторонами шлюбних відносин і початку ними судової процедури розірвання шлюбу ОСОБА_5 здійснила відчуження автомобіля без згоди ОСОБА_4 та привласнила виручені від продажу майна кошти.

Автомобіль є цінним майном, а тому згода другого з подружжя на його відчуження мала бути подана письмово. Як підтвердили сторони, така згода відсутня.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і відповідач розпорядилася ним на власний розсуд без письмової згоди ОСОБА_4, а тому останній має право на компенсацію вартості Ѕ частки спірного майна.

Посилання ОСОБА_5 на те, що продаж автомобіля був погоджений із позивачем і здійснений в інтересах сім'ї, не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр незалежної оцінки «Проскурів-Експерт» (а.с. 25) станом на 11 вересня 2018 року вартість автомобіля склала 170 900 грн.

ОСОБА_5 не спростувала цю довідку належними та допустимими доказами, внаслідок чого твердження відповідача про завищення вартості автомобіля є необґрунтованими.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_5 про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, у первинному позові (а.с. 3-4) ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на Ѕ частину автомобіля. 3 серпня 2018 року, тобто до постановлення судом першої інстанції ухвали від 10 вересня 2018 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с. 20), ОСОБА_4 подав заяву про зміну позовних вимог, у якій останній просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості частки автомобіля. У подальшому в заяві від 26 вересня 2018 року (а.с. 22) позивач лише вказав розмір цієї компенсації.

Отже ОСОБА_4 змінив предмет та підстави позову з дотриманням вимог ч. 4 ст. 49 ЦПК України.

Суд першої інстанції розглянув усі докази, що були подані сторонами відповідно до ст. 83 ЦПК України. ОСОБА_5 не заявляла клопотання про виклик свідків і призначення у справі автотоварознавчої експертизи, тому її доводи про порушення принципу змагальності сторін та обмеження прав відповідача на подання доказів є безпідставними.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав.

Позов ОСОБА_4 про поділ майна подружжя не пов'язаний із порушенням прав ОСОБА_5 як учасника бойових дій, до того ж, у цій справі ОСОБА_5 не висуває вимоги на захист своїх прав і виступає в процесуальному статусі відповідача, тому вона не користується пільгами щодо сплати судового збору.

У зв'язку з цим, при розподілі судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України) суд першої інстанції правомірно присудив з ОСОБА_5 на користь позивача судовий збір.

Рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: /підпис/ О.І. Ярмолюк

/підпис/ А.В. Купельський

/підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції - Карплюк О.І.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 48