Провадження № 22-ц/4808/440/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю представника Тисменицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Тисменицький районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції на дії державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 12 грудня 2018 року під головуванням судді Струтинського Р.Р. в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Коржака Б.Б.

У скарзі посилався на те, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.10.2014 року задоволено позов ПАТ «УкрСиббанк» до нього про стягнення заборгованості кредитного договору, яким стягнуто з нього у користь банку 103870, 49 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31.10.2013 року становить 830236,86 грн. заборгованості за кредитним договором та 3441 грн. судових витрат, а всього 833677, 86 грн. На виконання даного рішення судом 10.03.2015 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання. Державним виконавцем 25.03.2015 року відкрито виконавче провадження. Вважає, що державний виконавець не дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на майно, як боржника у виконавчому провадженні, оскільки відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення звертається у першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Однак, в порушення вимог даного Закону, державний виконавець, наклав арешт на його автомобіль марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 та домоволодіння, у якому він проживає, разом із земельною ділянкою на якій знаходиться житловий будинок по АДРЕСА_1 . Просив визнати неправомірними дії заступника начальника Тисменицького районного відділу ДВС Коржака Б.Б. і зобов`язати його здійснити заходи щодо примусового виконання рішення з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Тисменицького районного суду від 12 грудня 2018 відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа - Тисменицький районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції на дії державного виконавця.

Скасовано заходи забезпечення скарги згідно ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10.09.2018 року про зупинення стягнення у зведеному виконавчому провадженні № 49737752 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанку» боргу, до завершення розгляду скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: Тисменицький районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на дії державного виконавця.

ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що ухвала є незаконною, ухваленою внаслідок неповного встановлення обставин, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що здійснюючи примусове виконання рішення, державний виконавець не дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на його майно, як боржника у виконавчому провадженні.

Вважає, що державний виконавець з порушенням встановленої законом черговості, одночасно звертає стягнення на належне йому як рухоме так і нерухоме майно, а саме: житловий будинок в якому він проживає, разом з земельною ділянкою на якій він знаходиться.

Такі дії державного виконавця порушують вимоги ст. 48 та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що державним виконавцем дотримано визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що закон надає державному виконавцю можливість змінювати черговість звернення стягнення на майно боржника виходячи з суми боргу та вартості описаного майна.

Помилковими є і висновок суду про те, що за відсутності в реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації про зареєстроване право власності на земельні ділянки, державний виконавець може не звертати на них стягнення.

Провівши перевірку майнового стану, державний виконавець встановив належність земельних ділянок та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборгованості на його відчуження 03.04.2015 року наклав арешт.

Апелянт зазначає, що інформація про зареєстроване право власності щодо земельної ділянки встановлюється за допомогою даних Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а не з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який припинив своє функціонування в 2013 році.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано відмовив в задоволенні скарги.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити у справі нове рішення, яким скаргу задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , який заперечив доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження №49737752 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості та судових витрат.

25.03.2015 року державним виконавцем у відповідності до вимог ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження, копії постанови направлено сторонам (вих. №2068/04-23).

Згідно відповіді з Державної податкової служби України за № у боржника відкриті номери рахунків у банківських установах.

Відповідно до статті 48 згаданого Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

03.04.2015 року державний виконавець керуючись ст.59 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» та статтями 11,52 ЗУ «Про виконавче провадження» накладено арешт на кошти боржника, однак кошти на арештованих рахунках відсутні. (відповідь з ПАТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0//7-20150407 /2433 , АТ «УкрСиббанк» №22-11/9699)

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання виконавчого провадження, державним виконавцем у відповідності до вимог статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження», винесено постанову про арешт майна боржника та заборона його відчуження. ( вих. №2380/04-23)

Згідно відповіді з Ценру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Івано-Франківська, Тисменицького та Тлумацького районів при УДАІ УМВС в Івано-Франківській області, за боржником зареєстрований транспортний засіб марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 , який оголошено в розшук ( постанова від 15.05.2015 року)

Згідно інформаційно довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек за боржником зареєстроване нежитлове приміщення магазину, загальною площею 90,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 .

Актом опису й арешту майна від 13.08.2015 року описано та арештовано майно боржника, а саме: нежитлове приміщення магазину, загальною площею 90,6 кв.м., за адресою АДРЕСА_2

03.09.2015 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні.

17.11.2015 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про оцінку арештованого майна (вих. №8038/04-23)

Ухвалою Тисменицького районного суду від 24.02.2016 року зупинено примусову реалізацію належного ОСОБА_1 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2

21.02.2017 року в Тисменицький РВ ДВС поступила заява ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на затриманий транспортний засіб.

22.02.2017 року проведено опис та арешт майна боржника.

Загальна сума, що підлягає стягненню по зведеному виконавчому провадження складає 1 152 823, 85 гривень. (облікова картка зведеного виконавчого провадження №49737752)

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 , наданого суб`єктом оціночної діяльності- становить 29 475 грн, що є недостатньо для задоволення вимог стягувача.

При проведенні виконавчих дій встановлено, що інформація про земельні ділянки, які знаходяться в урочищі «Чобіт» с. Угринів, Тисменицького району , в с.Ільці, прис . «Запідки» Верховинського району, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутня.

За змістом ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом

Відповідно до ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно боржнику належить домоволодіння, що складається з цегляного будинку жит. площею 116,5 кв.м.,заг. площею 297,2 кв.м., літньої кухні пл. 54,8 кв.м., криниці, огорожі 192 кв.м. та земельної ділянки площею 1302 кв.м., яка надана для індивідуального будівництва, місцезнаходження якого АДРЕСА_1 , яке перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» (інформація з реєстру Іпотек)

Оцінюючи висновок суду про те, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснює сторонам їхні права і обов`язки.

Порядок звернення стягнення на майно боржника передбачено розділом VII Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VIII.

Положеннями частин 1, 2, 5 статті 48 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що державний виконавець може проводити виконавчі дії з примусової реалізації майна наступної черги тільки в разі відсутності у боржника майна, на яке звертається стягнення першочергово, або майно цієї черги вже реалізовано і суми від реалізації майна недостатньо для задоволення вимог стягувача.

Таке тлумачення апелянтом статей 48, 50 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковим.

Відповідно до ч.6 ст. 48 Закону стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Цією нормою закону закріплено принцип звернення стягнення на майно в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом. Крім того, статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено обов`язок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого документу.

Порядок звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна фізичної особи визначено статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до частини першої даної статті звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому, в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Встановлено, що загальна сума, що підлягає стягненню по зведеному виконавчому провадженню складає 1 152 823, 85 гривень. Транспортний засіб боржника - автомобіль AUDI, модель 89, д.н.з. НОМЕР_1 , оцінено у 29 475 грн, що очевидно є недостатнім для задоволення вимог стягувача. Крім того, транспортний засіб боржника перебував у розшуку з 05.05.2015 року, так як його місцезнаходження було невідоме, тому на нього не можна було звернути стягнення, державний виконавець почав вчиняти дії щодо реалізації транспортного засобу після звернення до нього боржника із відповідною заявою, в якій було вказано, що транспортний засіб знаходиться на арешт-майданчику у м. Івано-Франківську.

Тому державний виконавець у межах наданих йому повноважень, не порушивши черговості звернення стягнення на майна боржника, розпочав звертати стягнення на нерухоме майно.

Апеляційний суд встановив, що актом опису й арешту майна від 26.05.2015 описано і накладено арешт на вищезгадане домоволодіння та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , тобто вчинено державним виконавцем дії ще під час чинності Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХIV, який втратив чинність з 5 жовтня 2016 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 2 червня 2016 року N 1404-VIII.

Положенням ч.5 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року №606-ХIV) було визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Вказаною нормою було передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно. Під поняттям «інше майно» розуміється рухоме та нерухоме майно, при цьому не визначається будь-яка черговість звернення стягнення на це майно, черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року N 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Майно, передане на реалізацію до набрання чинності цим Законом, продовжує реалізовуватися у порядку (у тому числі за вартістю), що діяв до набрання чинності цим Законом. Якщо оцінка (уцінка) арештованого майна не проведена до набрання чинності цим Законом, вона проводиться в порядку, визначеному цим Законом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що державний виконавець дотримався визначеної законом черговості звернення стягнення на нерухоме майно і за встановлених обставин про відмову в задоволенні скарги.

Апеляційний суд вважає, що доводи апелянта про те, що державним виконавцем порушено встановлену законом черговість звернення стягнення на майно боржника не заслуговують на увагу, оскільки всі дії державного виконавця були вчиненні відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент вчинення відповідної процесуальної дії по виконанню судового рішення.

Ухвала суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду. Підстав для її скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 12 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк