ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3209/19 Номер провадження 22-ц/814/1595/19Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

за участі секретаря - Коротун І.В.

за участі учасників справи Бардінова О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області про скасування постанов та зобов`язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області в частині винесення постанови від 03.10.2018 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, як протиправну. Також, позивач прохав зобов`язати відповідача повернути йому стягнуту суму грошових коштів в розмірі 1135,00 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі, в зв`язку з тим, що вказаний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З вказаною ухвалою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права. В обґрунтування скарги вказує, що кошти, які було стягнуто з нього державною виконавчою службою, підлягають поверненню, оскільки постанову про притягнення до адміністративної відповідальності було скасовано судовим рішенням. Таким чином, у спірних правовідносинах, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин, про що зазначено в постанові Другого апеляційного адміністративного суду 14.03.2019 року, якою провадження у справі в частині зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області повернути стягнуті з нього грошові кошти закрито. Роз`яснено, що оскільки при вирішені публічно правового спору, не було заявлено вимоги про визнання протиправною постанови державного виконавця про стягнення коштів, дана вимога підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини у справі виникли з приводу виконання постанови № ПС 667296 від 30.09.2018 року, виданої Управлінням патрульної поліції в м. Полтаві стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь штрафу в сумі 850 грн.

Згідно ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В свою чергу ч. 2 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року провадження у справі в частині зобов`язання Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області повернути ОСОБА_1 стягнуту з нього суму грошових коштів в розмірі 1135 грн. закрито. В мотивувальній частині вказаного рішення зазначено, що оскільки позивачем не заявлялись вимоги щодо визнання протиправними дій Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області щодо виконання постанови, то відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України, останні підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства / а.с. 20-23/.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Оскільки адміністративним судом закрито провадження у справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, колегія суддів вважає, що з огляду на припис частини другої статті 239 КАС України позивач не зможе реалізувати його право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40).

Також, у рішенні від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Враховуючи ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2019 року, колегія суддів вважає, що постановлення місцевим судом ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, в зв`язку з тим, що спір необхідно розглядати за правилами адміністративного судочинства, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини другої статті 239 КАС України, колегія суддів доходить висновку, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Висновки апеляційного суду про необхідність забезпечення прав позивача на доступ до суду, за наявності юрисдикційного конфлікту, узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 490/9823/16-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року слід скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції .

На підставі викладеного, керуючись ст.367, п. 6 ч.1 ст.374, ст. 379, ст. 382 ЦПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

УхвалуОктябрського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль