Справа № 461/8089/17 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1077/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна - транспортного засобу марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , тип - Бортовий- С.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в період шлюбу за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 набуто майно, а саме транспортний засіб марки MAN. Набувачем права на вказане майно є відповідач ОСОБА_5 ; правовстановлюючі документи на майно оформлено на її ім`я. 03.11.2017 позивач звернувся до відповідача з питанням про добровільний поділ спільно нажитого майна до 15.11.2017 включно, проте листом від 15.11.2017 відповідач повідомила про те, що майно нею відчужене 07.08.2015 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , на підтвердження чого надала довіреність від 07.08.2015. У свою чергу, ОСОБА_3 згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ, є власником майна. Зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому підлягає поділу.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року позов задоволено.

Визнано спільною частковою власністю (по 1/2 частки кожного) подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , транспортний засіб марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , тип - Бортовий- С.

Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 транспортний засіб марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , тип - Бортовий -С.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1244,52 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд не з`ясував правову підставу та умови переходу права власності на спірний автомобіль від позивача до відповідача ОСОБА_3 Судом було помилково застосовано ч.1 ст. 70 СК України, так як на час звернення позивача до суду спірне майно вибуло із власності подружжя ОСОБА_1 . Вказує, що перехід права власності на автомобіль, його перереєстрація з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відбулась у зв`язку із фактичним укладенням між сторонами договору купівлі-продажу спірного майна та у період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у шлюбі. Посилається на те, що судом не було враховано правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-1587цс16 та 6-533цс16. Крім цього звертає увагу, що відповідачу ОСОБА_3 не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду даної справи. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - без змін. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, ОСОБА_5 подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.221-222), тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом установлено, що 7 жовтня 1989 року Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5

У період шлюбу подружжям набуто майно: транспортний засіб марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тип - Бортовий-С.

Задовольняючи позов на підставі статей 60,69,70 СК України, суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль, придбаний за час перебування сторін в шлюбі в інтересах сім`ї, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому за загальним правилом їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як убачається з матеріалів справи, транспортний засіб марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тип - Бортовий-С зареєстровано на ОСОБА_3 . 12.08.2015 на підставі довідки-рахунок від 12.08.2015 № 311529 (а.с.134-136). Угода відчуження транспортного засобу ОСОБА_5 ОСОБА_3 є чинною.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено судом, і це ствердив представник позивача в судовому засіданні, позивач вимогу про визнання недійсною угоди відчуження транспортного засобу марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тип - Бортовий-С від 12.08.2015, укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , до суду не подавав.

Тому доводи позивача про неправомірність набуття ОСОБА_3 права власності на спірний транспортний засіб спростовуються матеріалами справи та є юридично неспроможними з огляду на закріплену у ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, на яку покликається позивач як на підставу позовних вимог, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Задовольняючи позов про визнання спільною частковою власністю (по Ѕ частки) подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 транспортного засобу марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тип - Бортовий-С та витребування такого у ОСОБА_3 , суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відсутні підстави витребування майна відповідно до ст. 387 ЦК України, враховуючи, що ОСОБА_3 спірний транспортний засіб належить на підставі угоди, яка є чинною.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання спільною частковою власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 транспортного засобу марки MAN, модель 8.163, 1999 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , тип - Бортовий-С та витребування такого у ОСОБА_3 , що призвело до ухвалення незаконного рішення, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року скасувати та постановити нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та витребування майна - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.06.2019

Головуючий

Судді