Постанова

Іменем України

30 травня 2019 року

м. Київ

справа №265/4126/18

провадження № 61-1224ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є.В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 ,

заінтересовані особи - Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року у складі судді: Вайновського А.М. та постанову Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Зайцевої С.А., Гаврилової Г.Л., Пономарьової О.М.

ВСТАНОВИВ :

У травні 2018 року заявник ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення особи померлою.

Заява мотивована тим, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року за заявою його доньки ОСОБА_3 його оголошено померлим. Рішення суду набрало законної сили 05 березня 2018 року. Вказане рішення прийнято у зв`язку з тим, що в жовтні 2014 року з початком АТО ОСОБА_2 виїхав до Польщі, де і знаходиться по теперішній час. З донькою ОСОБА_3 він не спілкується з моменту розлучення з 1994 року з її матір`ю. Донька ОСОБА_3 , маючи корисні наміри, повідомила його матері ОСОБА_4 , що він помер, і тоді 13 листопада 2014 року його мати звернулася до Орджонікідзевського ВП Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області з заявою про його зникнення. Мати ОСОБА_2 була хвора людина і страждала на атеросклероз, тому мабуть забула, що він поїхав. Скориставшись відсутністю ОСОБА_2 донька ОСОБА_3 змусила його матір оформити заповіт, а зараз має намір заволодіти його квартирою та його матері.

У зв`язку з вищезазначеним, просив рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року про оголошення його померлим - скасувати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року заяву задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 лютого 2018 року, яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Маріуполі Донецької області, оголошено померлим - скасовано.

Не погоджуючись з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В апеляційні скарзі зазначала, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права та всупереч вимогам закону при відкритті провадження по справі, її як доньку ОСОБА_2 , не було залучено до участі в справі як заінтересовану особу та про розгляд справи не повідомлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року залишено без змін.

Скасовуючи рішення про визнання особи померлою, суд першої інстанції, з висновками якими погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Так як судом отримані відомості про місце перебування та мешкання ОСОБА_2 , а саме: в Польщі у АДРЕСА_1., а тому, суд задовольнив заяву та скасував рішення від 11 червня 2018 року, яким його оголошено померлим.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, та залишити в силі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року, яким оголошено ОСОБА_2 померлим.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а саме, в матеріалах справи не має жодного доказу на підтвердження доводів представника заявника стосовно перетину українського кордону, працевлаштування та мешкання ОСОБА_2 в Польщі. Окрім копії сумнівного походження довіреності та перекладу довіреності на українську мову в матеріалах справи не має жодного доказу на підтвердження доводів ОСОБА_1 про встановлення місця знаходження та проживання ОСОБА_2 . Зауважує, що надані представником ОСОБА_2 . ОСОБА_1 . документи викликають сумніви, оскільки у відношенні ОСОБА_1 . відділом поліції Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області відкрито кримінальне провадження, щодо ОСОБА_1 стосовно шахрайських дій по заволодінню нерухомістю з підробкою документів.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано справу з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області№265/4126/18.

У лютому 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла вищезазначена справа.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області у цивільній справі № 265/9133/17 від 05 лютого 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Маріуполі Донецької області, оголошено померлим (т.1.а.с.9).

08 травня 2018 року заявник ОСОБА_2 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 19 квітня 2018 року, засвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м. Ряшів, номер нотаріальної дії А 47/2018, переклад з польської мови на українську мову перекладачем нотаріально засвідчено 27 квітня 2018 року за № 2147, звернувся до суду із заявою про скасування рішення суду про оголошення особи померлою (т.1.а.с.3,6-8).

Як встановлено судами, відповідно до заяви від 04 червня 2018 року засвідченої нотаріусом Анною Швєрад Клечек м. Ряшів, номер нотаріальної дії А 68/2018, переклад з польської мови на українську мову перекладачем нотаріально засвідчено 11 червня 2018 року за № 3157,3158, відповідно до якої ОСОБА_2 засвідчує факт знаходження на території Польщі у м. Кракові (т.1.а.с.17-18).

Відповідно до ст. 48 ЦК України якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до частин 4, 8 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародним правовим договором.

Міжнародний договір України - укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим суб`єктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох пов`язаних між собою документах, і незалежно від його конкретного найменування (договір, угода, конвенція, пакт, протокол тощо);

10 січня 2002 року було видано Закон України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації офіційних документів».

Дана Конвенція набула чинності між Україною та іншими учасницями 22 грудня 2003 року.

Вимогами Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція від 05 жовтня 1961 року), до якої приєднались Україна та Польща, визначено, що кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок "Apostille" (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ.

Довіреність від 25 серпня 2018 року ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_5 , оригінал якої досліджено в суді першої та апеляційної інстанції, посвідчена у відповідності до вимог міжнародного приватного права, містить необхідні реквізити, містить відбиток апостилю із зазначенням країни і місця видачі документа ,місця проставлення апостиля, номер і дата видачі апостиля, підпис посадової особи ,яка видала апостиль, а тому не потребує подальшої легалізації (т.1.а.с.131-133).

Судами встановлено, що вчинення ОСОБА_2 нотаріальних дій прямо вказує на місце його перебування, особисту присутність останнього у нотаріуса, а також підтверджує його дієздатність та правоздатність, що повністю спростовують висновки суду від 05 лютого 2018 року .

Скасовуючи рішення про оголошення особи померлою, суд першої інстанції, з висновками якими погодився апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що заява ОСОБА_2 від 04 червня 2018 року засвідчена нотаріусом Анною Швєрад Клечек м. Ряшів, номер нотаріальної дії А 68/2018, з нотаріально посвідченим перекладом, є доказом, що містить відомості про місце перебування особи на території Польщі.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів перетину українського кордону, досліджено та спростовано судом першої та апеляційної інстанції, а саме, що з письмових пояснень ОСОБА_2 , отриманих судами встановлено, що він в 2015 році переїхав до Польщі та отримав статус біженця. Виїзд з України проходив через непідконтрольний пункт України та Росії, за паспортом який ним був отриманий раніше в іншій державі. У зв`язку з чим йому було надано статус біженця та дозвіл на мешкання в Польщі в період з 15 серпня 2015 року по 15 серпня 2020 року.

Судами досліджено ксерокопія дозволу на тимчасове проживання ОСОБА_2 № 390723 виданого Міграційною службою Республіки Польща в місті Варшава, посвідченого 19 квітня 2018 року нотаріусом у Жешуві (Ряшів ) Анною Швєрад Клечек (пр.т. Рейтана, 36,офіс 5,35-310 Жешув (Ряшів)тел./факс 17 2825975, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_3, переклад тексту документа з польської мови на українську мову зроблено перекладачем Гримайло Н.В., справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А., реєстровий номер № 5450 ), ксерокопія довідки від 20 серпня 2015 року за підписом директора Польської міграційної служби в Варшаві ОСОБА_10 , відповідно якої в документі про дозвіл на тимчасове проживання ОСОБА_2 під час заповнення особових даних допущено технічну помилку і вписано дату народження 04 червня 1961 року замість 03 червня 1961 року та цим сертифікатом підтверджено,що дозвіл на тимчасове проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дійсним і діє до 15 червня 2020 року (т.1. а.с.66,78 ).

Судами також досліджено ксерокопію рішення I цивільного відділу Окружного суду в Кракові від 02 липня 2015 року по справі № II Ca 122/15 (головуючої Ірени Ярновської-Спориш ) стосовно розгляду справи за позовом ОСОБА_2 з метою задоволення вимог встановлення юридичного факту, а саме, що ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є громадянином України та його постійним місцем проживання є Україна, а саме місто Маріуполь, Донецька область, адреса: АДРЕСА_3 на території, на якій відбуваються військові дії. Встановлення цього факту необхідно для отримання статусу «біженця». Як встановлено цим рішенням, на територію Польщі ОСОБА_2 в`їхав за білоруським паспортом (номер НОМЕР_1 ), який він отримав на території Білорусі в 2010 році, оскільки його родичі були корінними білорусами. Окружним судом в Кракові від 02 липня 2015 року було досліджено копію паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 (номер НОМЕР_2 серії ВЕ ), який підтверджує, що він проживає в Україні, Донецька область,місто Маріуполь ,за адресою : АДРЕСА_3 ., а це територія на якій відбуваються військові дії. Таким чином, суд підтверджує законність наданої копії українського паспорта та проживання на території, на якій відбуваються військові дії, що дає йому право на клопотання щодо отримання статусу біженця у Міграційній Службі (т.1.а.с.204-205).

Таким чином, суд першої та апеляційної інстанції дослідивши всі матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, дійшли до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 проживає на території Польщі, а тому задовольнили його заяву та скасував рішення від 11 червня 2018 року, яким його оголошено померлим.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С.Ю. Мартєв

Є. В. Петров