Справа № 419/932/19
Провадження № 2/419/336/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.

за участю: секретаря Московченко О.В.,

законного представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_1 .. Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка для ведення сільськогосподарського виробництва, зовнішніх меж земельних ділянок № НОМЕР_1 площею 1,5454 га, розташованої на території Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області.

Спадкодавець за життя не склав заповіт, але існувала усна домовленість, що спадщина має відійти саме доньці. Інший спадкоємець, а саме мати позивача ОСОБА_1 від прийняття спадщини відмовляється, але заяву про відмову в прийнятті спадщини не надала нотаріусу у встановлений законом шестимісячний строк, через помилкове розуміння норми законодавства.

Таким чином згідно довідки виданої виконавчим комітетом Новоайдарської селищної ради Новоайдарського району Луганської області, разом із померлим мешкали та були зареєстровані: донька ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_1 , які прийняли обов`язкову частку спадщини спадщину.

Позивач просить суд визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку площею 1,5454 га, розташовану на території Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач Денежниківська сільська рада Новоайдрського району Луганської області у судове засідання не `явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 08.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання у справі на 14.00 годин 14.05.2019 року.

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 14.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 30.05.2019 на 16.30 годин, відмовлено Денежниківській сільській раді Новоайдарського району Луганської області у визнанні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до ст. 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, приходить висновку, про те, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 (а.с. 10). Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 1,5454 гектара, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташовану на території Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Згідно довідки наданої Новоайдарською селищною радою на момент смерті з ОСОБА_1 проживала дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 (а.с.11).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України(спадкування за законом) (ч. 2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України).

Відповідно до п. 25 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни, тощо.

Таким чином, право на відмову від прийняття спадщини є віддзеркаленням суб`єктивного права спадкоємця на прийняття спадщини, тому у відношенні відмови застосовуються положення законодавства про прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на день відкриття спадщини була зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується штампом про реєстрацію місця проживання в паспорті (а.с.8) разом з ними також проживала донька ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Новоайдарської селищної ради (а.с.11) тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Окрім того ОСОБА_1 не подала заяву про відмову від прийняття спадщини до спливу 6 (шести) місяців та вважається такою, що прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а відтак не відмовилась від прийняття спадщини у встановлений законом спосіб.

Враховуючи наведені положення законодавства і роз`яснення Пленуму Верховного Суду України на даний час спадкоємець не може відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, оскільки закінчився строк для прийняття спадщини, в межах якого вона мала юридичну можливість вчинити відповідну дію.

Необхідно врахувати положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а в силу ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В установлені строки представник позивача не відмовилася від прийняття спадщини на користь позивача, а тому вона набула права на спадщину і на даний час має право лише розпорядитись отриманим в порядку спадкування майном, шляхом його відчуження іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо, а не відмовитися від прийняття спадщини на його користь, оскільки спадщина вже прийнята, тобто настав юридичний факт прийняття спадщини.

Спадкове законодавство передбачає юридичну можливість спадкоємця відмовитися від прийняття спадщини, проте, якщо спадщина прийнята і строки для відмови від її прийняття минули, відповідач позбавлений можливості відмовитися від неї.

Тобто, не вчинення в даному випадку ОСОБА_1 відповідних дій щодо відмови від спадщини у встановлені строки має наслідком те, що подальше регулювання спадкових правовідносин відбувається поза її волею, оскільки вона в силу закону вважається такою, що набула право на спадщину, прийняла спадщину.

Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог, а також наявність можливості і необхідність вирішення даного питання в позасудовому порядку, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд звертає увагу на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7).

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За змістом наведених норм, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача.

Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що між сторонами відсутній цивільно-правовий спір, а звернення до суду обумовлене бажанням у такий спосіб оформити спадщину, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір.

У питанні визнання позову суд дійшов висновку, що воно суперечить закону, оскільки в такий спосіб в обхід встановлених законом процедур сторони фактично намагаються оформити право власності на нерухоме майно.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, третя особа служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі ст. ст. 16, 1224, 1270, 1273, 1274 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Денежниківської сільської ради Новоайдарського району Луганської області, третя особа: служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити в зв`язку з необґрунтованості.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2019 року.