П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Київ

Справа № 761/13745/19

Провадження: № 22-ц/824/8075/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 4 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласмак» про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у стверджувальній формі подає необмеженому колу осіб недостовірну інформацію про те, що він є «лідером секти», вчиняє психологічний тиск на людей та вчиняє кримінальні правопорушення щодо журналістів.

Одночасно позивачами порушено питання про забезпечення позову шляхом зобов`язання ТОВ «Ласмак» зняти з публікації на веб-сайті «СТРАНА.ua» до моменту ухвалення судом рішення у справі статтю, яка була розміщена 20 березня 2019 року о 18:36 у розділі «Новости», яка має назву «Одеський сайт Думская.netзаявил, чтоу него украли страницу в Facebook» та яка знаходиться за наступним посиланням: https://strana.ua/news/191818-redaktor-odesskoho-saita-dumskaja-rasskszala-o-krazhe-stranitsy-izdanija-v-facebook.html; заборони ТОВ «Ласмак» до прийняття судом рішення у справі будь-яким чином поширювати, публікувати щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію наступного змісту (як повністю, так і в частині):

«Отметим, что атаки ботов на одесское издание начались с 2015 года, когда сайт попытался выяснить историю людей, попавших в психологическую зависимость от лидера секты ОСОБА_3 .

Он называет себя "доктором философии", "профессором ножевого боя", "доктором психоанализа", а также экспертом как минимум трех десятков разнообразных "наук" и "дисциплин". До 2013 года ОСОБА_4 проживал в Крыму, где на него было открыто несколько уголовных дел по мошенничеству. Затем он перебрался в Одессу, где основал несколько фирм и "научно-исследовательских академий.

После нескольких материалов Думской.net о секте, журналистам начали угрожать. К слову, помимо журналистов, травле сектантов подвергаются все, кто так или иначе ставят под сомнение ценность "научных исследований" лидера секты. Например, травле были подвергнуты даже тренеры боевых искусств - одессит ОСОБА_5 , тренер по джиу-джитсу из Килии ОСОБА_7 и даже исследователь и преподаватель ножевого боя из Латвии ОСОБА_6 - его сектанты даже внесли в базу "сепаратистов" одиозного сайта "Миротворец".

Помимо травли в интернете, для которой лидер секты фактически организовал фабрику ботов, забрасывающих жалобами администрации социальных сетей, сектанты изготавливают видеоролики, угрожают физической расправой с анонимных ІР-адресов.»

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що перебування у відкритому доступі недостовірної інформації щодо позивача до моменту прийняття судом рішення по суті справи, у випадку задоволення позовної заяви робить не ефективним поновлення судом порушених прав ОСОБА_2 , так як інформація в мережі інтернет поширюється постійно, а тому у разі задоволення позову позивач буде вимушений звертатися із новими чисельними позовами до інших осіб, які поширили недостовірну інформацію на інших Інтернет-ресурсах.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва 4 квітня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, обґрунтовуючи її тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у забезпеченні позову без виклику сторін, не врахувавши прохання адвоката позивача про розгляд заяви за її участю. Відповідно суд першої інстанції не звернув уваги на поданий адвокатом Супрун Г.Б. документ на підтвердження тієї обставини, що «зняття статті з публікації» не є тотожним «видаленню статті з сайту». Також зазначила, що зняття статті з публікації є по суті забороною поширення недостовірної інформації.

7 травня 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України відповідач не скористався.

У судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

ПредставникТОВ «Ласмак» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд лише встановлює, чи може невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, чи є обраний ним спосіб захисту спів мірним із заявленими позовними вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може у майбутньому істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому, обрані позивачем заходи забезпечення позову фактично збігаються із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як роз`яснено у пунктах 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, з аналізу вищезазначених норм видно, що способом порушення честі та гідності є поширення відповідної інформації.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про інформацію».

Блокування інформації в системі - дії, внаслідок яких унеможливлюється доступ до інформації в системі.

Знищення інформації в системі - дії, внаслідок яких інформація в системі зникає (ст. 1 ЗУ «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах»).

Так, відповідно до наданої довідки (а.с. 37) «зняття з публікації» означає закриття доступу до інформації для перегляду третіми особами, та не є видаленням чи знищенням інформації.

Між тим, наслідком блокування або зняття публікації є унеможливлення поширення або розповсюдження відповідної інформації, що є вирішенням позову по суті заявлених вимог.

Предметом заявленого позову є захист честі, гідності та ділової репутації позивача, тобто, у разі задоволення позову відповідна інформація щодо нього не поширюватиметься шляхом її видалення із веб-сайту, а тому обрані ОСОБА_2 види забезпечення позову шляхом зняття з публікації на веб-сайті «СТРАНА.ua» до моменту прийняття судом рішення у справі статті, яка була розміщена 20 березня 2019 року о 18:36 у розділі «Новости», яка має назву «Одеський сайт Думская.netзаявил, чтоу него украли страницу в Facebook» та яка знаходиться за наступним посиланням: https://strana.ua/news/191818-redaktor-odesskoho-saita-dumskaja-rasskszala-o-krazhe-stranitsy-izdanija-v-facebook.html; та заборони поширення, публікування щодо позивача вищевикладеної інформації, також приводять до непоширення даної інформації та співпадають з заявленими позовними вимогами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому та тотожності обраних заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, що виключає застосування вказаних заходів забезпечення позову як таких що, призведуть до вирішення справи по суті.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва 4 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 7 червня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль