ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 766/4502/17 Головуючий в 1 інстанції Дорошинська В.Е.
Номер провадження 22-ц/819/54/19 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.

суддів Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Прушинська О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні в залі суду у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року у складі судді Дорошинської В.Е. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Херсонської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко Віталій Васильович, Орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_8, про визнання недійсним розпорядження, свідоцтва про право власності на житло та договору купівлі-продажу,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017р. ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Херсонської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко Віталій Васильович, Орган опіки та піклування Корабельної районної у м. Херсоні ради, ОСОБА_8, про визнання недійсним розпорядження № 23944-ж від 04.12.2008р. і свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04.12.2008р. та визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї квартири, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що 04.12.2008р. квартира АДРЕСА_1 була приватизована її матір'ю ОСОБА_4 та її дідусем ОСОБА_5, про що Фондом комунального майна м. Херсона видано свідоцтво про право власності на житло.

Вважає, що приватизація квартири є незаконною, оскільки на момент приватизації тривалий час проживала у зазначеній квартирі і як член сім'ї наймачів мала право користування, і відповідно брати участь у приватизації згідно ст.ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу спірної квартири від 10.12.2008р., є незаконним оскільки на час укладення цього договору, позивачу було 13 років, а тому для відчуження нерухомого майна право користування на яке мають неповнолітні особи необхідний був дозвіл Органу опіки та піклування, який не було отримано відповідачами.

Оскільки на час приватизації квартири та відчуження її іншій особі, позивач була неповнолітньою, про порушення свого права дізналась після досягнення 16 років в момент оформлення та отримання паспорту, а тому вважає, що строк позовної давності нею пропущено з поважних причин.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року у задоволенні позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким задовольнити позов.

Порушення судом норм процесуального права пов'язує із тим, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тоді як однією з позовних вимог є визнання недійсним розпорядження про приватизацію квартири, що згідно ч.4 ст. 274 ЦПК України виключає можливість розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. При цьому суд не прийняв до уваги заяву представника відповідача про розгляд справи за викликом сторін.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи полягає в тому, що суд не звернув уваги на те, що відповідачі під час приватизації зазначали та надавали документи, що треті особи у квартирі не проживають та не користуються нею, тобто ОСОБА_4 знаючи про наявність у неї члена сім'ї неповнолітньої доньки, умисно подала до органу приватизації та нотаріусу для укладання договору купівлі-продажу неповні відомості, приховавши інформацію про наявність прав неповнолітньої особи.

Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи полягають в тому, що суд не повно та не об'єктивно оцінив надані докази фактичного проживання позивача в спірній квартирі в грудні 2008 року, а саме довідку із місця лікарні та навчального закладу, та прийняв до уваги відомості про реєстрацію місця проживання позивача за іншою адресою. Судом неправильно застосовані положення ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 402 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», що є підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 заперечує її доводи, вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Оскільки судом всебічно та повно досліджені обставини справи просить апеляційну скаргу відхилити та рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Херсонської міської ради просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, оскільки вважає, що приватизація спірної квартири відбулась у відповідності з чинним на той час законодавством та не порушила прав позивача.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини.

Приватизація державного майна, що є у комунальній власності є одним зі способів набуття права власності та регулюється Законом України «Про приватизацію державного майна» від 04 березня 1992 року, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Частиною другою статті 8 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Пунктом 18 Положення передбачено, що за неповнолітніх членів сім'ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або піклувальники. Згоду на участь у приватизації дітей вони засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.

Факт постійного проживання особи в жилому приміщенні підтверджується довідкою про склад сім'ї, що подається особою в числі інших документів до органу приватизації, в якій зазначаються члени сім'ї наймача, які водночас і прописані, і мешкають разом із ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.(п.19 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на час приватизації ОСОБА_5 постійно проживав і був зареєстрований із 09.02.1983р. в квартирі АДРЕСА_2. ОСОБА_4, як член його сім'ї, що мала права користування житловим приміщенням у зазначеній квартирі зареєстрована із 09.02.1983р.(а.с.126,14)

Підставою для приватизації стали заява ОСОБА_5 про приватизацію квартири від 24.11.2008 року яка використовується ним та членом його сім'ї, довідка ТОВ «Україна» від 21.11.2008 року про склад сім'ї наймача, в якій зазначено дві особи ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також довідка ВАТ «Ощадний банк України» від 20.11.2008 року про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в філії банку № 085 житловий чек не використаний.

Розпорядженням Фонду комунального майна м. Херсона № 23944 - ж від 04.12.2008 року було задоволено заяву ОСОБА_5 про приватизацію квартири в якій він мешкає та передачу у приватну спільну сумісну власність; уповноваженим власником квартири визначено ОСОБА_4 (а.с.125,11)

На підставі розпорядження № 23944 - ж від 04.12.2008 року, Фондом комунального майна м. Херсона видано Свідоцтво про право власності від 04.12.2008 року на квартиру № АДРЕСА_1 на підставі якого квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.12)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану 27.07.1995 року - ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Батьками записано ОСОБА_9 та ОСОБА_10.

Крім того, судом встановлено, що батько позивача, ОСОБА_9, постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, у якій набув право власності на 1/3 її частину в порядку приватизації на підставі свідоцтва виданого 18.08.1995р.

За визначенням ч.2 та ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи від шести до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного із них, з ким вона проживає. Після досягнення чотирнадцяти років фізична особа вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на момент приватизації квартири не була у ній зареєстрована та не проживала про, що свідчить надана при приватизації довідка ТОВ «Україна» від 21.11.2008 року про склад сім'ї наймача.

Під час приватизації спірної квартири відповідачі зазначали та надали документи у підтвердження того, що треті особи не проживають в квартирі та не користуються нею.

Суд першої інстанції визнав встановленим факт оплатного відчуження квартири на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу, укладеного 10.12.2008р. між власниками ОСОБА_5 і ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_6 У пункті четвертому договору продавці стверджували про те, що осіб, які згідно ст.ст. 203, 405 ЦК України, ст. 59 СК України на ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» мали б право користування вказаним житлом не має. До покупця доведено зміст цієї заяви. (а.с.13)

Після укладання договору та за згодою нового власника ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продовжили користуватись житловим приміщенням та надали письмове зобов'язання сплачувати кошти за проживання і звільнити помешкання на першу вимогу власника.

За наявними у матеріалах справи копіями паспортів, ОСОБА_5 був знятий із реєстрації у спірній квартирі 19.03.2010р., а ОСОБА_4 - із 17.03.2010р.

У вересні 2011р. ОСОБА_5 та ОСОБА_11 звернулись із позовом до ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі - продажу за змістом якого не заперечували факт отримання від покупця суми 20 тисяч доларів США, проте недійсність договору пов'язували із фактом укладання ними договору позики під заставу належної їм квартири.

14.12.2011р. заочним рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона, позовні вимоги були задоволені.

За результатом перегляду на підставі заяви відповідача ОСОБА_6, ухвалою Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.09.2016р. скасовано заочне рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 14.12.2011р. Справа перебуває на стадії судового розгляду в Херсонському міському суді Херсонської області.

За наявними у матеріалах справи письмовими доказами вбачається, що 16.11.2012р. ОСОБА_5 зареєстрував постійне місце проживання у спірній квартирі, тоді як ОСОБА_4 у зазначеній квартирі не зареєстрована із 17.03.2010р. Жодних відомостей щодо постійного місця проживання та реєстрації остання не надала. (а.с.320,321).

З огляду на викладені обставини справи, які не заперечені жодною із сторін, апеляційний суд враховує, що офіційні відомості щодо постійного проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент приватизації спірної квартири у 2008р. позивачем надані не були.

Також відсутні докази щодо визначення її постійного проживання у спірній квартирі саме за місцем реєстрації її матері, ОСОБА_4, тоді як остання на час виникнення спірних правовідносин цей факт заперечувала.

Надані позивачем довідка від 29.12.2016р. про факт її навчання у Херсонському НВК «ЗОШ-ІІ ступеню-ліцей журналістики, економіки і правознавства» за період із 2008-2009р., а також довідка від 04.01.2017р. про перебування на обліку дитячої поліклініки із посиланням на місце обліку за вказаним адресом не є належним підтвердженням місця проживання у спірній квартирі, оскільки не містить інформації на підставі якої вчинено запис про місце перебування чи взяття на облік. (а.с.15-16)

Як вбачається із змісту поданого позивачем позову, про порушення свого права на участь у приватизації спірної квартири їй стало відомо з часу оформлення і отримання паспорту громадянина країни із досягнення 16 років.

Жодних відомостей про зареєстроване місце проживання її матері, ОСОБА_4, на час отримання паспорту позивачем остання суду не надала.

Однак, у відповідності до паспорту громадянина України, виданого Білозерським РВ УМВС України в Херсонській області на ім'я ОСОБА_3 09.02.2012 року, місцем проживання останньої є АДРЕСА_4

Із набуттям позивачкою повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_2., місце реєстрації не було змінено. Лише після досягнення повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.9,10)

Початок перебігу вказаного строку слід визначати із часу набуття позивачем повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2. та його завершення 22.04.2016р.

Вперше із позовом про захист житлових прав з приводу приватизації позивач звернулась 13.03.2017р. із пропуском загального строку позовної даності, про застосування якого просила відповідач ОСОБА_6 (а.с.99)

Судом встановлено, що власником спірної квартири згідно договору купівлі- продажу від 17.01.2018р. є ОСОБА_8, який залучений до участі у справі як третя особа без самостійних вимог. ОСОБА_3 квартиру не утримує, оскільки ОСОБА_8, діючи як власник, уклав відповідні договори на надання комунальних послуг. Станом на час укладання цих договорів встановлена заборгованість із водопостачання 2412,12 грн., теплопостачання станом на вересень 2017р. - 7 877,78грн. (а.с.108-111)

Враховуючи встановлені обставини справи суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позивачем факту постійного проживання у спірній квартирі та виникнення у неї права на участь її приватизації.

За викладених обставин також вірним є висновок суду про недоведеність позивачем факту порушення її майнових прав внаслідок продажу спірної квартири на підставі договору купівлі - продажу від 10.12.2008р., що є достатньою підставою для відмови у задоволені заявлених позивачем вимог.

Неприйнятними є доводи позивача та її представника про те, що про порушення прав їй стало відомо у 2016р., оскільки викладені вище фактичні обставини її реєстрації у спірній кватирі та обізнаність щодо наявності спору із набувачем ОСОБА_6, який виник у 2011р. спростовують твердження щодо початку перебігу строку позовної давності, заявленого позивачем.

Оскільки справа розглянута у відповідності до норм матеріального права та процесуального законодавства, тоді як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують підстави для задоволення скарги і скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови 01 березня 2019 року.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.В.Кутурланова

_____________ В.В.Майданік