Справа № 161/3236/19
Провадження № 2/161/1537/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 червня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

25.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідач:а приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Свій позов мотивує тим, що 06.12.2017 року приватним нотаріусом Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис (реєстраційний номер 14383), яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором № VО21G9 від 11.04.2008 року за період з 10.04.2008 року по 11.09.2017 року в розмірі 2 153 571, 98 грн., в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 189 531, 24 грн., заборгованість за відсотками 677 177, 68 грн., заборгованість по пені 1 286 863, 06 грн.

Вважає, що під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом не було дотримано вимог законодавства України, що регулює вчинення нотаріальних написів, не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, нотаріус не переконався у належному повідомленні боржника про суму заборгованості, виконавчий напис був вчинений з порушенням позовної давності щодо заявлених вимог.

З наведених вище мотивів та підстав просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 06.12.2017 року, зареєстрований за №14383 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № VО21G9 від 11.04.2008 року.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було перейменовано у Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Представник позивача в письмовій заяві позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у письмовому відзиві не погоджується з позовними вимогами та зазначає, що на момент вчинення виконавчого напису сума заборгованості була безспірна згідно документів, поданих стягувачем, і у нотаріуса були всі законні підстави видати виконавчий напис. Крім того, зазначає, що правовідносини, у яких застосовується позовна давність, мають місце виключно на стадії судового розгляду справи, а не при вчиненні нотаріусом виконавчого напису. Посилання позивача на наявне судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази його виконання, крім того банк, як кредитор наділений правом обирати поряд із судовим способом захисту своїх прав та інтересів, також, позасудовий, в тому числі, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович своєї позиції стосовно позову не виклав, на вимогу суду надіслав копії матеріалів, які слугували підставою для видачі виконавчого напису, справу просив розглянути без його участі.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач 22 вересня 2017 року звернувся до третьої особи із заявою про вчинення виконавчого напису по стягненню заборгованості із позивача у загальному розмірі 2 153 571, 98 грн.

Вказана заява була зареєстрована нотаріусом 06 грудня 2017 року.

До заяви були додані:

1) анкета-заява ОСОБА_1 про надання кредиту;

2) кредитний договір від 10 квітня 2008 року № VO21G9;

3) розрахунок заборгованості, яка виникла починаючи з квітня 2008 року;

4) письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором, яка адресована позивачу;

5) список рекомендованих поштових відправлень з чеком про направлення пошти та описом вкладення;

6) виписка з ЄДР стосовно банку, витяг з ЄДРПОУ;

7) довіреність та паспорт уповноваженого представника банку;

8) інформаційна довідка з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів.

Будь-яких інших документів нотаріусу банком не надавалося.

За результатом розгляду вказаних документів, нотаріус видав банку виконавчий напис від 06.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 14383, яким постановлено стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № VО21G9 від 11.04.2008 року у розмірі 2 153 571, 98 грн., в т.ч. заборгованість за тілом кредиту 189 531, 24 грн., заборгованість за відсотками 677 177, 68грн., заборгованість по пені 1 286 863, 06 грн.

При цьому, нотаріус окремо зазначив, що стягнення здійснюється за період з 10.04.2008 року по 11.09.2017 року.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Системний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Такими документами можуть бути: зокрема, документи первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, виписки з рахунків, на які боржник перераховує кошти, розписки, чеки тощо. Приймаючи рішення про звернення до нотаріуса для вчинення ним виконавчого напису, стягувачу необхідно надати документи, які б підтверджували наступні умови, зокрема, чи підпадає заявлена вимога під вид заборгованості, визначений Постановою Кабінету Міністрів України; чи є в наявності та оформлені належним чином документи, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України, чи підтверджують наявні документи безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та прострочення виконання зобов`язання; чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису.

Судом встановлено, що вимоги банку, за яким був виданий виконавчий напис, ґрунтуються на заборгованості, яка виникла з 10.04.2008 року, що підтверджується наданим банком розрахунком. Натомість виконавчий напис був виданий 06.12.2017 року, тобто поза межами трьохрічного строку, який встановлений у ст.88 Закону України «Про нотаріат».

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «КБ «Приватбанк» при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису серед додатків зазначає виписку з особового рахунку боржника, однак до матеріалів даної справи такий доказ не долучався. Відсутність виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення позбавляє можливості встановити про дотримання банком трьохрічного строку звернення з часу виникнення права вимоги та про безспірність вимоги.

Суду не надано доказів того, що нотаріус з`ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, є лише відображенням розрахунків відповідача щодо наявності грошового зобов`язання позичальника та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком.

Крім того судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» скористалось правом дострокового повернення кредиту, звернувши до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про стягнення заборгованості з позивача.

Заочним рішенням суду від 24.02.2014 року у цивільній справі № 161/447/14 стягнуто з позивача на користь відповідача та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 691 152, 37 грн. Зі змісту рішення слідує, що вказана заборгованість виникла станом 19.11.2013 року (а.с.17-18).

Отже, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання користуючись правом, яке було надано йому п.5.2.4 укладеного кредитного договору.

При цьому, сума основної заборгованості була та ж сама, що і у виданому виконавчому написі, а нарахування процентів та пені проводилось, також, і після дострокового стягнення кредитного боргу.

Слід зазначити, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

В разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, комісію, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

Цього нотаріусом при видачі виконавчого напису враховано не було, що є також окремою підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Також, судом встановлено, що банком було скеровано на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором, однак, стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк.

Виходячи з викладеного, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд приходить до висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, недотримання стягувачем трирічного строку з дня виникнення права вимоги на подання документів про вчинення виконавчого напису, а тому виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню.

Щодо заяви позивача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На думку суду, вказана заява позивача є недоречною щодо вказаної категорії спору, оскільки суд не розглядає питання стягнення заборгованості, а вирішує спір пов`язаний з визнанням виконавчого напису нотаріуса, яким вже стягнено заборгованість, таким, що не підлягає виконанню. Крім того, судом надано оцінку виконавчому напису, виданому з порушенням вимог чинного законодавства.

Беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 137, 141, 247, 263-265, 282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 06.12.2017 року, зареєстрований в реєстрі за №14383 про стягнення з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № VО21G9 від 10.04.2008 року, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 03.06.2019 року.

Суддя Черняк В.В.