Справа № 567/291/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів

встановив:

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів звернулася ОСОБА_1 .

У своїй позовній заяві зазначає, що вона з відповідачем значаться батьками сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та оскільки змінились підстави з яких виходив суд, призначаючи стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того стягувана з відповідача сума є недостатньою для повноцінного утримання дитини, тому просить змінити розмір, що стягується з ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення ним повноліття.

Окрім того вказує, що відповідач аліменти не сплачував в зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 в розмірі 30395 грн. 95 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця.

Посилаючись на ст. 196 СК України, просить стягнути з відповідача на її користь пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення у розмірі 169116 грн. 64 коп.

Ухвалою суду від 14.03.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження відповідно до ст.274-279 ЦПК України без повідомлення (виклику) сторін, та роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Одночасно роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу - п`ятиденний строк з дня отримання останнім відповіді на відзив для подання заперечення.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, відзив на позов на адресу суду не надходив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

З урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що сторони по справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.7)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03.10.2011 шлюб між сторонами по справі розірвано. (а.с.8)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24.03.2016 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2016 до досягнення дитиною повноліття. (а.с.10)

11.02.2019 державним виконавцем Острозького районного відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області було проведено розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 і відповідно до довідки №1455/3 заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на утримання сина за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 становила 30395 грн. 95 коп. (а.с.11)

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази у їх сукупності, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , і рішенням суду від 24.03.2016 з батька дитини - ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання їхньої дитини щомісячно, починаючи з 15.02.2016 до повноліття дитини.

Як вказано у заяві та підтверджено у судовому засіданні, витрати на утримання дитини зросли. Значні кошти витрачаються на продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, кишенькові витрати. Розмір аліментів, який сплачує відповідач недостатній для належного утримання дитини.

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що погіршилося її матеріальне становище, оскільки вона самостійно утримує дитину, тому що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, окрім того син потребує більших матеріальних витрат ні ж ті, що передбачалися раніше, окрім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому дана обставина є підставою для зміни стягнення аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78).

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, наявністю непрацездатних батьків; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Суд вважає, що виходячи із вимог частини 1 статті 192 СК України, у системному зв`язку положенням ч. 2 статті 182 СК України, розмір аліментів, які стягуються із відповідача підлягає збільшенню, оскільки утримання неповнолітньої дитини у її віці потребує від батьків додаткових зусиль та матеріальних витрат, а з урахуванням зростання цін на споживчі товари і послуги, інфляції тощо, визначений у 2016 році розмір аліментів не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини, зокрема, для належного забезпечення повноцінного харчування, одягу, навчання та розвитку.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що аліменти кошти на утримання дитини. Розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум і встановлюється законом про бюджет кожного року.

Зі змісту наведених законодавчих приписів слід дійти висновку, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст.182 СК України в редакції згідно закону №2037-У11 від 17.05.2017 - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення правильного способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З урахуванням усього вище викладеного, суд вважає необхідним змінити розмір стягуваних з відповідача на користь позивача аліменти, на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

З поданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем не сплачувались, що відповідно до ст.196 СК України дає підстави для нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд приймає вищезазначену довідку заборгованості по аліментах, як належний доказ по справі, оскільки вона не викликає сумніву у суду та не спростована відповідачем по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції від 03.07.2018), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

Водночас, щодо визначення розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань боржником, суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що Верховний Суд у своїй постанові від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц вказав, що пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів потрібно з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Позивачем надано розрахунок пені, що виникла з вини відповідача у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до розрахунку наданого позивачкою, заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 становила 30395 грн. 95 коп.

Позивач просить стягнути неустойку за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 включно та даний період включено в розрахунок заборгованості наданий державним виконавцем.

Таким чином, сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить:

за лютий 2016 року: нарахована сума аліментів 291,45 грн. х пеня (1%) х 1082 (кількість днів прострочення) = 3153,49 грн. - сума неустойки (пені);

за березень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 1067 (кількість днів прострочення) = 6698,10 грн. - сума неустойки (пені);

за квітень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 1036 (кількість днів прострочення) = 6503,50 грн. - сума неустойки (пені);

за травень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 1006 (кількість днів прострочення) = 6315,17 грн. - сума неустойки (пені);

за червень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 975 (кількість днів прострочення) = 6120,56 грн. - сума неустойки (пені);

за липень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 945 (кількість днів прострочення) = 5932,24 грн. - сума неустойки (пені);

за серпень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 914 (кількість днів прострочення) = 5737,64 грн. - сума неустойки (пені);

за вересень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 883 (кількість днів прострочення) = 5543,03 грн. - сума неустойки (пені);

за жовтень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 853 (кількість днів прострочення) = 5354,71 грн. - сума неустойки (пені);

за листопад 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 822 (кількість днів прострочення) = 5160,11 грн. - сума неустойки (пені);

за грудень 2016 року: нарахована сума аліментів 627,75 грн. х пеня (1%) х 792 (кількість днів прострочення) = 4971,78 грн. - сума неустойки (пені);

сума неустойки (пені) за період з 15.02.2016 по 31.12.2016 становить 61490 грн. 33 коп.,

за січень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 761 (кількість днів прострочення) = 5635,21 грн. - сума неустойки (пені);

за лютий 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 730 (кількість днів прострочення) = 5405,65 грн. - сума неустойки (пені);

за березень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 702 (кількість днів прострочення) = 5198,31 грн. - сума неустойки (пені);

за квітень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 671 (кількість днів прострочення) = 4968,76 грн. - сума неустойки (пені);

за травень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 641 (кількість днів прострочення) = 4746,61 грн. - сума неустойки (пені);

за червень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 610 (кількість днів прострочення) = 4517,05 грн. - сума неустойки (пені);

за липень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 580 (кількість днів прострочення) = 4294,9 грн. - сума неустойки (пені);

за серпень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 549 (кількість днів прострочення) = 4065,35 грн. - сума неустойки (пені);

за вересень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 518 (кількість днів прострочення) = 3835,79 грн. - сума неустойки (пені);

за жовтень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 488 (кількість днів прострочення) = 3613,64 грн. - сума неустойки (пені);

за листопад 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 457 (кількість днів прострочення) = 3384,09 грн. - сума неустойки (пені);

за грудень 2017 року: нарахована сума аліментів 740,50 грн. х пеня (1%) х 427 (кількість днів прострочення) = 3161,94 грн. - сума неустойки (пені);

сума неустойки (пені) за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 становить 52827 грн. 30 коп.,

за січень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 396 (кількість днів прострочення) = 4465,89 грн. - сума неустойки (пені);

за лютий 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 365 (кількість днів прострочення) = 4116,29 грн. - сума неустойки (пені);

за березень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 337 (кількість днів прострочення) = 3800,52 грн. - сума неустойки (пені);

за квітень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 306 (кількість днів прострочення) = 3450,92 грн. - сума неустойки (пені);

за травень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 276 (кількість днів прострочення) = 3112,59 грн. - сума неустойки (пені);

за червень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 245 (кількість днів прострочення) = 2762,99 грн. - сума неустойки (пені);

за липень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 215 (кількість днів прострочення) = 2424,66 грн. - сума неустойки (пені);

за серпень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 184 (кількість днів прострочення) = 2075,06 грн. - сума неустойки (пені);

за вересень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 153 (кількість днів прострочення) = 1725,46 грн. - сума неустойки (пені);

за жовтень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 123 (кількість днів прострочення) = 1387,13 грн. - сума неустойки (пені);

за листопад 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 92 (кількість днів прострочення) = 1037,53 грн. - сума неустойки (пені);

за грудень 2018 року: нарахована сума аліментів 1127,75 грн. х пеня (1%) х 62 (кількість днів прострочення) = 699,21 грн. - сума неустойки (пені);

сума неустойки (пені) за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 становить 31058 грн. 25 коп.,

за січень 2019 року: нарахована сума аліментів 1408 грн. х пеня (1%) х 31 (кількість днів прострочення) = 436,48 грн. - сума неустойки (пені).

Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком пені, відповідно до якого розмір неустойки (пені) за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 становить 169116 грн. 64 коп., оскільки як встановлено з проведеного судом розрахунку, розмір неустойки (пені) за період з 15.02.2016 по 31.01.2019 становить (61490 грн. 33 коп. + 52827 грн. 30 коп. + 31058 грн. 25 коп. + 436 грн. 48 коп.) 145812 грн. 36 коп.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Факт невиконання платником аліментів ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, складеним державним виконавцем.

Одночасно, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що аліменти відповідачем на утримання сина не сплачувались взагалі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо утримання неповнолітнього сина, покладених на нього судовим рішенням.

Поважних причин несплати ним аліментів відповідач не навів та будь-яких доказів не надав. Як наслідок, в такому випадку настає відповідальність відповідача, передбачена ст. 196 СК України.

Одночасно суд враховує, що згідно ч.1 ст.196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину.

Встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому стаття 196 СК України, змінена Законом України від 17.05.2017 №2037-VIII, на підставі частини першої статті 58 Конституції України має зворотню дію в часі (аналогічного висновку дійшла колегія суддів Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 05.09.2018 по справі №753/12684/16, провадження №61-18327св18).

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню частково, з врахуванням вимог ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України в частині обмеження розміру неустойки 100 відсотками заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 180-184, 191, 192 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місцезнаходження: с.Могиляни, Острозького району Рівненської області, РНОКПП НОМЕР_3 ) про зміну розміру аліментів та застосування відповідальності за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, визначеного рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 24 березня 2016 року, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 15 лютого 2016 року по 31 січня 2019 року у розмірі 30395 (тридцять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 95 коп.

В іншій частині в задоволені позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29 травня 2019 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.