Провадження № 2/369/736/19
07.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Середенко Б.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Мотивуючи його тим, що 07 січня 1984 року Виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області був виданий Ордера № 017171 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 сім`ї ОСОБА_6 у складі 3 особи. На даний час по зазначеній адресі зареєстровані: ОСОБА_6 , 1948 року народження, ОСОБА_1 , 1951 року народження, ОСОБА_2 , 1971 року народження, ОСОБА_3 , 1992 року народження, ОСОБА_7 , 1977 року народження, ОСОБА_4 , 1998 року народження, ОСОБА_5 , 2000 року народження. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2009 року.Крім того, зазначені особи будучи зареєстрованими не несуть жодних витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачують поточних рахунків за комунальні послуги.Враховуючи вищезазначене позивач вважає, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням у квартирі та підлягають зняттю з реєстрації по вказаній адресі.
Тому позивач просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий 06 лютого 2008 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий 05 грудня 2009 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Представник позивача направив до суду письмову заяву, згідно якої просив розгляд справи провести у його відсутності, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причин неявки суду не повідомлено.
За письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Як встановлено в судовому засіданні, позивачу ОСОБА_1 ,07 січня 1984 року Виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області був виданий Ордера № 017171 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 у складі 3 особи. Даний факт підтверджується Ордером № 017171 від 07 січня 1984 року, Технічним паспортом виготовленим 25 листопада 2014 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області.
На даний час по зазначеній адресі зареєстровані: ОСОБА_6 , 1948 року народження, ОСОБА_1 , 1951 року народження, ОСОБА_2 , 1971 року народження, ОСОБА_3 , 1992 року народження, ОСОБА_7 , 1977 року народження, ОСОБА_4 , 1998 року народження, ОСОБА_5 , 2000 року народження. Що підтверджується довідкою про склад сім`ї та Актами депутата Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.
З 2009 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають, що підтверджується Актами депутата Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 09 жовтня 2009 року, 07 грудня 2011 року, 05 грудня 2012 року, 15 травня 2017 року, 20 листопада 2018 року. Також це підтвердили сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ..
Крім того, відповідачі будучи зареєстровані в квартирі не несуть жодних витрат по утриманню квартири в належному стані, не сплачують поточних рахунків за комунальні послуги. Також реєстрація відповідачів у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати, які пов`язані зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються.
Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).
Ст. ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на військовій службі; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях; 4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей-інвалідів, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом всього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.
У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" Верховний Суд України зазначив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Згідно з ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживають близько 10 років, що відповідно до вимог до ст. 71 ЖК УРСР дає суду підстави визнати їх таким, що втратили право користування житловим приміщенням:квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби.
Суд не вправі підміняти функції державних органів (органів реєстрації), на які покладені обов`язки з реєстрації місця проживання громадян.
Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_1 , виданий 06 лютого 2008 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт: НОМЕР_2 , виданий 05 грудня 2009 року Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2019 року.
Суддя: Н.С.Пінкевич