Провадження №2/522/7615/19
УХВАЛА

про залишення позову без руху

09 жовтня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду міста Одеси Домусчі Л.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України», про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

До суду 07.10.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України», про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та скасування арешту.

Матеріали позову були наданні судді 08.10.2019 року.

Суддя вважає, що позовну заяву слід залишити без руху, виходячи з наступного.

Статтями 174-177 ЦПК України встановлені вимоги до заяв по суті справи, які подаються учасниками справи до суду.

У відповідності до ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

Відповідно до п.п.2 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається:

- у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

При визначенні розміру частки майна, що належить подружжю, суд має виходити з дійсної вартості цього майна на день ухвалення рішення. Дійсна вартість визначається її ринковою вартістю, яка діє на день ухвалення рішення, що має довести особа, яка на цю обставину посилається.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з відповідним позовом, просив визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно квартиру, заг. пл.. АДРЕСА_1 .м., жилою пл.. 134,5 кв.м.. що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому позивачем ціну позову визначено не було.

Виходячи із того що вартість спірного об`єкту нерухомості не було письмово визначено у позові та не надано доказів щодо вартості даного об`єкту на час подання позову, суд приходить до висновку про неналежне оформлення позову.

Також, у порушення вимог ст. 175 ЦПК України, позивачем не зазначено:

- відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору;

- попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Також, положеннями ч.4 ст.177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Між тим, доказів щодо сплати судового збору ОСОБА_1 не надано та заявлено суду клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Згідно з ч.1 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

При зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності відповідних коштів для сплати судового збору. Водночас відсутність таких доказів чи їх неналежність є підставою для відмови в задоволенні заяви про відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

Згідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Між тим, позивачем не надано до суду відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору через скрутне майнове становище.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання позивача про відстрочку сплати судового збору.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Згідно ч.1 ст.4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з положеннями ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» - з 1 січня 2018 року розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1 921,00 гривень.

Згідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Суд вбачає, що позов містить одну вимогу майнового характеру (про визнання права власності на 1/2 частини квартири) та три вимоги немайнового характеру (визнання майна спільним сумісним майном подружжя; та дві вимоги про скасування арештів, накладених 19.08.2019 року та 22.08.2019 року).

Отже, за подання до суду даної позовної заяви позивач має сплатити судовий збір за майнову вимогу, виходячи із дійсної вартості спірного майна, та за три вимоги немайнового характеру у розмірі 2 305, 20 грн. (768,40 грн. х 3 вимоги).

Окрім того, згідно ч. 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Надані позивачем докази не відповідають вимогам, встановленим ч. 2, 4,5 ст. 95 ЦПК України, оскільки не засвідчені в установленому законом порядку.

Згідно ч.ч.1 та 2 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про залишення позову без руху.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практикою Європейського суду з прав людини (див. рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v.Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, від 28 березня 2006 року) встановлено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг.

Норми, що регулюють правила подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

З урахуванням викладеного, суд вбачає, що позивачу необхідно усунути недоліки позову, надавши її належним оформлену з засвідченими додатками до неї у відповідній кількості примірників для суду та сторін процесу; сплатити судовий збір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заяву про усунення недоліків разом з долученими документами необхідно надати до Приморського районного суду м.Одеси через канцелярію суду.

Керуючись ст.ст.3, 136, 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору по справі - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, третя особа ПАТ «Державний ощадний банк України», про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності та скасування арешту - залишити без руху. надавши позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви строком у десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява буде вважається поданою в день первісного її подання до суду, інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.