РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/4749/19

Провадження № 22-ц/4815/654/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Кучина Н.Г.

Ухвала постановлена в м. Рівне

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В., судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шмайхель А.А. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Шмайхель А.А. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто позивачу.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокатом Шмайхель А.А. подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, з посиланням на норми права та судову практику, вважає безпідставною вимогу суду першої інстанції, щодо сплати окремого судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що Верховний Суд своєю постановою від 28.11.2018 у справі №761/11472/15-ц встановив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо позивач її визначив у грошовому вимірі і судовий збір за подання такої позовної вимоги сплачується згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а не підпунктом 5 пункту 1 частини 2 статті 4, як зазначає у своїй ухвалі суд.

Вказує, що судовий збір за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди згідно підпункту 5 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сплачується позивачем лише коли така позовна вимога заявлена у позові про захист часті та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної особи або юридичної особи.

В усіх інших випадках при зверненні до суду з позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди у грошовому вимірі судовий збір сплачується за ставкою передбаченою за подання заяви майнового характеру, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Вказує, що оскільки у позовній заяві ОСОБА_1 заявлено дві самостійні вимоги майнового характеру (про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 6157 грн та про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн.) ціна позову відповідно до п.10 ч.1 ст. 176 ЦПК України визначається загальною сумою всіх вимог з якої і розраховується розмір судового збору відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Із наведених підстав, просила скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21.03.2019, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За результатами розгляду , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивач не усунув недоліків, вказаних в ухвалі судді від 12 березня 2019 року, зокрема не оплатив судовий збір у повному розмірі.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони є передчасними та зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів 6157 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок залиття та пошкодження належної позивачу квартири АДРЕСА_1 та судові витрати по справі.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12.03.2019 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачу строк для виправлення вказаних у даній ухвалі недоліків позовної заяви, а саме надати документи, що підтверджують сплату судового збору в розмірі 768, 40 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

15.03.2019 року представником позивача було надано до суду заяву, в якій зазначено, що у позовній заяві ОСОБА_1 заявлено дві самостійні вимоги майнового характеру, ціна позову відповідно до п.10 ч.1 ст. 176 ЦПК України визначається загальною сумою всіх вимог з якої і має розраховуватися розмір судового збору відповідно до підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір". ОСОБА_1 була визначена ціна позову загальною сумою обох позовних вимог в розмірі 11 157 грн (6157 грн. матеріальна шкода та 5000 грн моральна шкода), з яких і було визначено та сплачено судовий збір за подання позову до суду.

Однак, з таким висновком позивача, щодо відсутності підстав належної оплати судового збору за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.9 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поняття моральної шкоди і порядок її відшкодування, визначаються ст.23 ЦК України. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що моральна шкода за своєю правовою природою є немайновою категорією, оскільки полягає у душевних та фізичних стражданнях, приниженні честі та гідності особи, які носять немайнових характер. Обрання особою способу відшкодування моральної шкоди, зокрема у грошовому виразі, не змінює її змісту як немайнового.

За таких обставин вимога про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відносяться до немайнової вимоги і має оплачуватися за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» для вимог немайнового характеру.

При цьому не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №761/11472/15-ц де висловлена позиція, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо позивач її визначив у грошовому вимірі, оскільки в зазначеній постанові предметом спору є зовсім інші правовідносини, які регулюються спеціальним законом, а саме про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди, де заявник посилався на пункт 13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", зокрема, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади…

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу, що позовна вимога про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6157 грн. була оплачена судовим збором, а тому в цій частині позов підлягав прийняттю до розгляду. Натомість, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. підлягає поверненню, оскільки дана вимога не оплачена судовим збором. Вказані вимоги відповідно до ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» оплачуються окремо за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, суддя, постановивши ухвалу від 21 березня 2019 року, належним чином не врахував зміст позовних вимог ОСОБА_1 та передчасно визнав неподаним та повернув позовну заяву в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, що у свою чергу потягло необґрунтоване повернення позову і як наслідок порушення права позивача на розгляд його справи судом, що гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно зі ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2019 року підлягає до скасування в частині повернення позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а справа направляється для продовження розгляду у зв`язку із порушення норм процесуального права.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст.379, 384, 389 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шмайхель А.А. задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2019 року скасувати в частині повернення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 23 травня 2019 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків