г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/2864/18
Номер провадження 2/213/223/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої - судді Соловйової Л.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бабейкіної Н.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_1

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривий Ріг про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 26.03.2008 року позивач і відповідач є власниками, кожен 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 . 09.04.2008 року право власності сторін зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ». Відповідач є родичем позивача, однак доказів про це остання не має. Позивач і відповідач зареєстровані у вищезазначеній квартирі, однак відповідач з 1995 року в квартирі не проживає, оплату комунальних послуг не здійснює, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знімається. Ніяких домовленостей між сторонами щодо користування та збереження житла- не існує. Несплата відповідачем комунальних послуг погіршує матеріальне становище позивача, яка вимушена самостійно оплачувати ці послуги і за відповідача.

Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривий Ріг та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.03.2019 року закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач є її онуком. Останній є власником 1/ 2 частки квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/ 2 частка вказаної квартири належить їй. Відповідач з 1995 року не проживає за місцем реєстрації у спірній квартирі, речей його в квартирі немає. Останній обіцяв здійснювати оплату комунальних послуги, однак нічого не сплачує. Їй матеріально важко оплачувати комунальні послуги за зареєстрованого в квартирі відповідача. А також реєстрація останнього в квартирі перешкоджає їй в отриманні житлової субсидії. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно за зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , а також за останнім відомим місцем фактичного проживання (а.с.58-61,72,73). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Судом ухвалено про заочний розгляд справи без участі відповідача, відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м.Кривий Рігв судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому. Щодо рішення у справі покладаються на розсуд суду (а.с.62).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що позивач її сестра. Остання проживає одна в спірній квартирі по АДРЕСА_1 . Відповідач є власником 1/ 2 частки спірної квартири та зареєстрований у вказаній квартирі. Близько 25 років ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, його речей в квартирі немає. Останній раз відповідач навідувався до житла близько 10 років тому, коли померла його мати, позивачці він не телефонує. Позивач хвора літня жінка, їй самій матеріально важко сплачувати комунальні послуги.

Вислухав позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

На підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 26.03.2008 року позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 в рівних частках по 1 /2, належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.7). Право приватної спільної часткової власності сторін на вказану квартиру зареєстровано в Комунальному підприємстві Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», дата прийняття рішення про реєстрацію - 09.04.2008 року (а.с.8).

Позивач і відповідач мають реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до акту від 27.08.2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 та завіреного головою правління ОСББ «ОЛІМП 34» - відповідач ОСОБА_2 не проживає за зареєстрованим місцем проживання з 1995 року (а.с.10).

ОСОБА_2 на лікуванні в КЗ «Гейківська психоневрологічна лікарня» ДОР» не перебуває (а.с.31), актовий запис про смерть останнього за місцем його реєстрації - відсутній (а.с.33). В Інгулецькому ОРВК на військовому обліку відповідач не значиться (а.с.34), у розшуку не перебуває (а.с.35).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ст.ст. 319, 321, 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України.

Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позову, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З аналізу змісту положень цієї статті слідує, що визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням можна лише члена сім`ї власника житла, а не власника або співвласника житла, оскільки в такому випадку власник (співвласник) буде позбавлений права користування об`єктом права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (ратифікований Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР) передбачено право кожної фізичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ч.2 ст.317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Враховуючи вищевказані норми законодавства, відповідач, як співвласник спірної квартири, має рівне з позивачем право володіння, користування та розпорядження нею, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, не залежно від тривалості часу його відсутності.

Доводи позивача про порушення її майнових прав власника квартири внаслідок необхідності сплати комунальних послуг за себе і за відповідача спростовуються положеннями ст. 360 ЦК України, згідно яких співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відтак позивач не позбавлена права на відшкодування понесених витрат на утримання квартири з відповідача відповідно до його частки у праві спільної власності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником 1/ 2 частки спірної квартири. Відповідно до вимог закону власник самостійно визначає своє право володіння, користування і розпорядження власністю. А тому відсутні правові підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою, яка належить йому на праві спільної часткової власності -на підставі статті 405 ЦК України, оскільки це буде порушувати право власності відповідача.

На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Також не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 321,383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст.2, 4, 13, 76-81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривий Ріг про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

У стягненні з ОСОБА_2 судових витрат - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м.Кривий Ріг, місцезнаходження: м.Кривий Ріг, пл.Гірницької Слави, 1, .

Дата складення повного судового рішення - 28.05.2019 року.

Суддя Л. Я. Соловйова