У Х В А Л А

31 травня 2019 року

м. Київ

справа № 544/1407/18

провадження № 61-9952ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину квартири,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2018 ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що вказана квартира перебувала у її спільній сумісній власності із ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті останніх їх частки у спільній сумісній власності по 1/3 частині, визначені згідно рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2016 року, успадкувала відповідач ОСОБА_1 і є власником 2/3 частини квартири.

Оскільки вказаним судовим рішенням її, позивача, частка у спільній сумісній власності на квартиру не визначена, свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 11 травня 1993 року, яке видано виконкомом Пирятинської міської ради, на трьох співвласників - у неї відсутнє, а у видачі дублікату їй відмовлено, тому звертається в суд з даним позовом.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовляючи у визнанні за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину вказаної квартири, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право власності від 11 травня 1993 року та рішення Пирятинського районного суду від 21 листопада 2015 підтверджують право позивачки на 1/3 частину квартири, а тому визнання за нею цього права в даній справі збільшить її частку та позбавить права відповідачки на цю частку. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу є перешкодою у користуванні та розпорядженні нею належною їй часткою, тому правильним способом захисту її права має бути позов про усунення перешкод в користуванні частиною квартири шляхом витребування у відповідача правовстановлюючого документу на квартиру - свідоцтва про право власності на житло.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 25 січня 2019 року - скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в сумі 2 250,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та постановляючи нове, апеляційний суд виходив з положень статей 317, 321, 368, 370-372 ЦК України та зазначав, що позивач правильно обрала спосіб захисту свого права власності та її позовні вимоги підлягають задоволенню.

21 травня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року, в якій просить постанову апеляційного суду скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі. Вирішити питання по судовим витратам.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду постановлена з порушення норм матеріального та процесуального права, зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , апеляційний суд визнав за нею право власності на 1/3 частини спірної квартири, тим самим фактично в такий спосіб збільшив частку ОСОБА_2 , а її частку зменшив.

Скаржниця зазначає, що на даний момент ОСОБА_2 належить 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності та 1/3 частини квартири - на підставі постанови апеляційного суду від 25 квітня 2019 року. Крім того, скаржниця зазначає, що відсутній предмет спору, так як вона не оспорює право власності на 1/3 частину квартиру позивачки, та зазначає, що до неї вона не зверталася за оригіналом свідоцтва про право власності на житло.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За встановленими судами фактичними обставинами та визначеними правовідносинами, правовим регулюванням та застосуванням норм матеріального права справа не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами, правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень з категорії, передбачених пунктом другим частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 25 квітня 2019 рокувідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко