Справа № 462/6149/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колошкіна П.І.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , представника відповідача Лозинського ОСОБА_3 .П., третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова, третя особа: директор Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова Вороняк Роман Михайлович про визнання недійсними строкових трудових договорів, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулася у суд з позовом до відповідача Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м.Львова (скорочена назва МЦ ПТО ХМД м.Львова), уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить визнати строкові трудові договори від 1 вересня 2016 року та від 6 вересня 2017 року, укладені між МЦ ПТО ХМД м.Львова та ОСОБА_1 . недійсними; скасувати наказ №231 від 27 серпня 2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади викладача, згідно п.2 ст.36 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на раніше займаній посаді викладача; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 6595,78 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1 вересня 1981 року вона працювала у Львівському СГ ПТУ №18, яке у 2004 році реорганізовано у МЦ ПТО ХМД м.Львова. У 2016 році відповідач без зазначення причин та мотивів створив практику укладення з працівниками строкових трудових договорів. Так, з вересня 2016 року без будь-яких змін характеру та обсягу виконуваної нею роботи, продовження нею трудових відносин з відповідачем відбувалося шляхом переукладення строкових трудових договорів, а саме: наказом №204 від 01.09.2016р. вона прийнята на роботу викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури; наказом №199 від 28.08.2017 року її звільнено із займаної посади з 31.08.2017 року у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди; наказом №225 від 06.09.2017 року вона зарахована на посаду викладача; наказом №231 від 27.08.2018 року звільнено з роботи у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди. Вважає, що відповідно до характеру та специфіки виконуваної нею роботи у відповідача не було законних підстав для укладення з нею строкових трудових договорів. Окрім того, посада, на яку її двічі приймали на роботу, на час прийняття на роботу була вакантною і на момент її звільнення мало місце наявність необхідного обсягу навчального навантаження, а тому вважає, що трудовий договір на цю посаду повинен був бути укладений на невизначений строк. В порушення вимог закону після закінчення строку по трудовому договору від 01.09.2016 року та договору від 31.08.2017 року відповідач не надсилав їй будь-яких повідомлень про необхідність отримання трудової книжки і така їй була видана лише 27 серпня 2018 року, а отже перший строковий договір фактично являвся укладеним на невизначений строк, днем звільнення по цьому договору слід вважати не 31.08.2017 року, а день видачі трудової книжки - 27.08.2018 року. Безперервне виконання нею трудових обов`язків підтверджується наказом №187 від 01.09.2017 року «про створення методичних комісій і призначення керівників методичних комісій», а саме додаток до нього, відповідно до якого її призначено головою комісії викладачів предметів гуманітарної підготовки з 01.09.2017 року, однак на роботу вона була прийнята лише 06.09.2017 року. Вважає, що її звільнення з роботи відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Незаконним звільненням з роботи їй заподіяно моральної шкоди, що полягає у тривалих моральних та психічних стражданнях, втраті засобів для існування, погіршенні емоційного та психологічного стану. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 30000 грн. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка 26.08.2016 року під тиском керівництва МЦ ПТО ХМД м.Львова написала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 31.08.2016 року, а 30.08.2016 року написала заяву про прийняття на роботу за строковою угодою з 01.09.2016 року. Вважають, що підстав для переведення позивачки на строковий трудовий договір не було, а відтак просять визнати строкові трудові договори недійсними. 31.08.2017 року позивачку було звільнено з роботи у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди, однак вона продовжувала ходити на роботу, при цьому написала декілька заяв про прийняття на роботу і лише 05.09.2017 року від неї таку заяву було прийнято. Вважають, що у 2018 році з позивачкою не було продовжено трудових відносин через упереджене ставлення до неї директора МЦ ПТО ХМД м.Львова. За наведених обставин, вважають звільнення позивачки з роботи незаконним. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судовому засіданні позову не визнали, надали пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву, запереченні на позовну заяву та додатково пояснили, що з 2015 року у МЦ ПТО ХМД м.Львова почала зменшуватися кількість учнів, регіональне та державне замовлення на навчання учнів не виконувалося, викладачі не мали повного педагогічного навантаження, у зв`язку з чим виникла необхідність в укладенні з деякими викладачами строкових трудових договорів. Знаючи про недобір учнів, позивачка, будучи особою пенсійного віку, добровільно, без будь-якого тиску на неї з боку керівництва, 30.08.2016 року написала заяву про прийняття її на роботу за строковою угодою з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року. Укладаючи з позивачкою строковий трудовий договір, відповідач виходив з її бажання та з урахуванням характеру роботи і умов на наступний навчальний рік, адже в поточному навчальному році не може бути відомо, яка кількість учнів буде навчатися у наступному навчальному році, а звідси і які кошти будуть виділені з відповідних бюджетів. Наступний трудовий договір з позивачкою був укладений на строк з 06.09.2017 року по 27.08.2018 року також виключно за її ініціативою. Отже, з 1 по 5 вересня 2017 року позивачка не перебувала у трудових відносинах з відповідачем і відповідно в табелі обліку робочого часу не відображено про її робочий час і заробітна плата за цей період їй не нараховувалася. Наказом №231 від 27.08.2018 року позивачка звільнена з роботи у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди. Між тим, позивачка пропустила тримісячний строк, передбачений ст.233 КЗпП України, для звернення до суду з позовом про визнання строкових трудових договорів недійсними та окрім того, нормами трудового законодавства таке не передбачено. Вважають, що звільнення позивачки з роботи відбулося із дотриманням вимог чинного трудового законодавства, просять в позові відмовити.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердили, що позивачка, будучи особою пенсійного віку, знаючи про недобір учнів у МЦ ПТО ХМД м.Львова, добровільно, без будь-якого тиску на неї з боку попереднього директора ОСОБА_5 . 30.08.2016 року написала заяву про прийняття на роботу за строковою угодою з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року. Укладаючи з позивачкою строковий трудовий договір, директор ОСОБА_5 виходив з її бажання та з урахуванням характеру роботи і умов на наступний навчальний рік, адже в поточному навчальному році не було відомо, яка кількість учнів буде навчатися у наступному навчальному році, а звідси і які кошти будуть виділені з відповідних бюджетів. Наступний трудовий договір з позивачкою був укладений на строк з 06.09.2017 року по 27.08.2018 року також виключно за її ініціативою.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін і третьої особи, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно ч. 2 ст. 23 цього Кодексу, строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на визначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Переукладання строкового трудового договору у випадках, що підпадають під дію частини другої статті 23 КЗпП України, не має наслідком набуття трудовим договором характеру безстрокового чи укладеного на невизначений строк.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений, зокрема у наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, передбачено, що підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не постановила вимогу про їх припинення.

Як встановлено судом, позивачка ОСОБА_1 , 1954 року народження, з 1 вересня 1981 року працювала викладачем української мови та літератури, зарубіжної літератури у Львівському СГ ПТУ №18, яке у 2004 році було реорганізовано у Міжрегіональний центр професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м.Львова (скорочена назва МЦ ПТО ХМД м.Львова).

26 серпня 2016 року ОСОБА_1 написала на ім`я директора МЦ ПТО ХМД м.Львова ОСОБА_5 , заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 31 серпня 2016 року /а.с.34/.

Наказом №185-вк від 31 серпня 2016 року «про звільнення з роботи» звільнено ОСОБА_1 з посади викладача 31 серпня 2016 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.35/.

30 серпня 2016 року ОСОБА_1 написала на ім`я директора МЦ ПТО ХМД м.Львова ОСОБА_7 .Д, заяву, в якій просила зарахувати її на посаду викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури за строковою угодою з 01 вересня 2016 року. На вказаній заяві директором ОСОБА_5 зроблено запис зарахувати на посаду викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури за строковою угодою з 01 вересня 2016 року до 31 серпня 2017 року /а.с.36/.

Наказом №204-к від 01 вересня 2016 року «про зарахування на роботу» зараховано ОСОБА_1 на посаду викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури з 01 вересня 2016 року за строковою угодою до 31серпня 2017 року. З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, що підтверджується її особистим підписом у наказі /а.с.85/.

Наказом №199-вк від 28 серпня 2017 року «про звільнення з роботи» звільнено ОСОБА_1 з посади викладача 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України /а.с.86/.

З листа Головного Управління держпраці у Львівській області від 23.08.2018 року /а.с.14-16/, вбачається, що Головним Управлінням держпраці у Львівській області за зверненням ОСОБА_1 проведено інспекційне відвідування у МЦ ПТО ХМД м.Львова, під час якого встановлено, що 31.08.2017 року ОСОБА_1 була на роботі. При огляді табелю обліку робочого часу за вересень 2017 року встановлено, що за 1, 2, 3, 4, 5 числа місяця відсутні будь-які відмітки про робочий час ОСОБА_1 , і тільки починаючи з 06.09.2017 року проставлено відміти «Р», що означають про відпрацьований робочий час. У пояснюючій записці в.о. директора Б.Кочірка пояснив, що ним допущена помилка у даті реєстрації наказу №187 від 01.09.2017 року «про створення методичних комісій і призначення керівників методичних комісій», згідно якого ОСОБА_1 призначено головою методичної комісії викладачів предметів гуманітарної підготовки, на підтвердження чого надав протокол №1 від 06.09.2017 року «про засідання щодо призначення голів методичних комісій», відповідно до якого мав бути зареєстрований наказ не 01.09.2017 року, а 06.09.2017 року.

5 вересня 2017 року ОСОБА_1 написала на ім`я в.о. директора МЦ ПТО ХМД м.Львова ОСОБА_8 . заяву, в якій просила зарахувати її на посаду викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури за строковою угодою з 6 вересня 2017 року по 27 серпня 2018року. На вказаній заяві в.о. директора зроблено запис до наказу /а.с.37/.

Наказом №225-к від 6 вересня 2017 року «про зарахування на роботу» зараховано ОСОБА_1 на посаду викладача з 06 вересня 2017 року за строковою угодою до 27 серпня 2018року /а.с.22/.

Наказом №231-вк від 27 серпня 2017 року «про звільнення з роботи» звільнено ОСОБА_1 з посади викладача 27 серпня 2018 року у зв`язку із закінченням терміну строкової угоди на підставі п.2 ст.36 КЗпП України /а.с.87/. З даним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена, проте підписатися в наказі про ознайомлення відмовилася, про що 27 серпня 2018 року було складено відповідний акт /а.с.88/. В день звільнення ОСОБА_1 видано трудову книжку.

Після звільнення 27 серпня 2018 року позивачки з посади викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури відповідач не приймав на роботу нового викладача української мови та літератури, зарубіжної літератури.

Як встановлено судом, Міжрегіональний центр професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м.Львова є бюджетною установою і фінансується виключно з місцевого та частково з державного бюджетів, виходячи з кількості поданих заяв на навчання в Центрі.

З інформаційної довідки МЦ ПТО ХМД м.Львова /а.с. 153/, наказу №206 від 26 вересня 2016 року /а.с.123/ та Додатку до нього /а.с.124-152/ вбачається, що у 2015-2016 та 2016-2017 навчальних роках у МЦ ПТО ХМД м.Львова працювало чотири викладачі української мови та літератури, зарубіжної літератури, троє з яких, у тому числі і ОСОБА_1 , не мали повного педагогічного навантаження. З 2015 року кількість учнів та відповідно груп в МЦ ПТО ХМД м.Львова з кожним наступним навчальним роком зменшувалося, а відтак регіональне замовлення на навчання учнів виконувалося не в повному обсязі і з кожним наступним навчальним роком також зменшувалося.

З огляду на характер роботи, а саме в зв`язку з неможливістю відповідачем передбачити кількість учнів, яка з 2015 року постійно зменшувалася, та необхідність відповідної кількості викладацького складу на кожний навчальний рік, суд вважає, що у відповідача були підстави в укладенні з викладачами строкових трудових договорів, в тому числі і з ОСОБА_1 , яка власноручно написала 30 серпня 2016 року заяву, в якій дала добровільну згоду на укладення строкового трудового договору. Також ОСОБА_1 власноручно написала 5 серпня 2017 року заяву, в якій дала добровільну згоду на укладення строкового трудового договору з 6 вересня 2017 року по 27 серпня 2018 року.

Суд не приймає до уваги покликання позивачки, що вона у серпні 2016 року написала заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, після чого написала заяву про зарахування за строковою угодою вимушено під тиском директора ОСОБА_5 , оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження того і таке спростовується показаннями представника відповідача, третьої особи та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за якими позивачка, будучи особою пенсійного віку, знаючи про недобір учнів у МЦ ПТО ХМД м.Львова, добровільно, без будь-якого тиску на неї з боку попереднього директора ОСОБА_5 , 30.08.2016 року написала заяву про прийняття на роботу за строковою угодою.

Позивачка у своїй позовній заяві просить визнати недійсними строкові трудові договори від 1 вересня 2016 року та від 6 вересня 2017 року, укладені між МЦ ПТО ХМД м.Львова та нею.

Суд зазначає, що трудові відносини працівників регулює законодавство про працю, яке не передбачає можливості визнання трудового договору недійсним, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання строкових трудових договорів недійсними до задоволення не підлягають.

Покликання позивачки на те, що перший строковий договір фактично являвся укладеним на невизначений строк, так як їй після закінчення трудового договору від 01.09.2016 року та договору від 31.08.2017 року не було надіслано повідомлень про необхідність отримання трудової книжки і така їй була видана лише 27 серпня 2018 року, суд оцінює критично, оскільки невидача трудової книжки при звільненні не свідчить про продовження трудових відносин з відповідачем.

Встановлено, що у зв`язку суттєвим зменшенням кількості учнів та відповідно груп у 2018-2019 навчальному році, строковий трудовий договір з позивачкою продовжений або укладений на новий строк за згодою сторін не був, а відтак суд вважає, що позивачка була звільнена з роботи згідно із пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України на законних підставах.

За наведеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивачки та поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд, дослідивши обставини справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова, третя особа: директор Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова Вороняк Роман Михайлович про визнання недійсними строкових трудових договорів, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Міжрегіональний центр професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова, знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Кульчицької, 2.

Третя особа: директор Міжрегіонального центру професійно-технічної освіти художнього моделювання і дизайну м. Львова, працює за адресою: м.Львів, вул.Кульчицької, 2.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2019р.

Суддя: