Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4154/18 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 6 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/4154/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб - Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради про встановлення факту здійснення самочинного будівництва, знесення прибудов збудованих без відповідних згод, дозволів і без належно затвердженого проекту за рахунок забудовників у зв`язку з порушенням законних прав співвласника будинку, відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2018 року,яке ухвалено суддею Полонцем С.М. у м.Житомирі

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати факт здійснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 самоправного самочинного будівництва в будинку (садибі) АДРЕСА_1 , знести двоповерхову прибудову до будинку АДРЕСА_1 та прибудовану до будинку лазню, які збудовані без згоди ОСОБА_5 , без відповідних дозволів і без належно затвердженого проекту, за рахунок забудовників відповідачів, якими здійснено самочинне самоправне будівництво, у зв`язку із порушенням вимог закону і законних прав позивача, як співвласника будинку, із приведенням будинку в первинний стан із відновленням становища, яке існувало до вчинення порушення та стягнути завдану позивачу руйнуванням належної їй частини вказаного будинку матеріальну шкоду в сумі 70000 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона разом з відповідачами є співвласниками жилого будинку по АДРЕСА_1 . Відповідачами здійснено самочинні реконструкцію частини будинку та прибудову без наявності жодних дозвільних документів з порушенням архітектурних, санітарних, протипожежних норм і правил будівництва. Зазначеними діями відповідачів порушено права позивача, як співвласника будинку та завдано матеріальну шкоду.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2018 року та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи судом першої інстанції було проведено в порядку спрощеного позовного провадження, що позбавило позивача надати належні докази та пояснення щодо обставин справи. Також, судом не було взято до уваги те, що 09 червня 2016 року ОСОБА_2 було видано припис інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю, який вона не виконала. Відповідач добровільно не усунула наявних порушень, що свідчить про підставність даного позову. А тому твердження суду першої інстанції про відсутність доказів протиправності дій відповідачів є нелогічним та необґрунтованим.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник доводи апеляційної скарги заперечили. При цьому зазначили, що на даний час господарська будівля під літерою «Е» (лазня) не є самочинним будівництвом, оскільки відповідно до Декларації про готовність до експлуатації об`єкта від 23.11.2016 р., прийнята до експлуатації. Крім того, у 2016 р. відповідачем було здійснено лише роботи із заміни покрівлі на мансардному поверсі для попередження передчасного зносу конструкції і інженерного обладнання, ніяких робіт по реконструкції вказаного приміщення, які б потребували отримання відповідних дозволів на їх проведення, відповідачем не проводилось. А тому вимоги позивача щодо знесення, на її думку, самочинного будівництва є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_3 , та представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні та достатні докази істотного порушення відповідачами будівельних норм і правил, а також законних прав позивача, наявності вини відповідача у спричиненні майнової шкоди позивачу та її розміру. Крім того, на думку суду знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи щодо реагування та притягнення винних осіб до відповідальності.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником 33/100 частини жилого будинку розташованого по АДРЕСА_1 . В свою чергу, відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками 67/100 частин цього ж будинку.

Відповідно до листів Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 16.06.2016 року та 22.07.2016 року вбачається, що згідно відомостей Єдиного реєстру дозвільних документів, щодо отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів Держархбудінспекції України, - відсутні дані стосовно об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами позапланової перевірки від 09.06.2016 року Управлінням складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил, якими встановлено, що до будинку відповідачами здійснюється прибудова і реконструкція частини будинку, шляхом знесення існуючого мансардного поверху в будинку над частиною будинку та здійснюються роботи по прибудові лазні, господарської будівлі під літерою «Е». За наслідками вказаної перевірки, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області було складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення ОСОБА_2 порушень закону. Також відносно ОСОБА_2 відповідно до ч.5 ст.96 КУпАП винесено постанову про вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною другою статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою, сьомою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Пунктом п`ятим постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (статті 391 ЦК України).

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 на належній на праві власності земельній ділянці, що підтверджується державним актом про право власності на землю серії ЖТ від 22.04.1994 р., кадастровий номер :03:006:0016, до житлового будинку АДРЕСА_1 здійснила прибудову господарської будівлі під літ.«Е» (лазню). На вказану прибудову відповідач має ескіз намірів забудовника, будівельний паспорт № 195/2016 від 23.09.2016 р. та технічний паспорт № НОМЕР_1 від 15.11.2016 р.

Крім того, вищевказана прибудова під літ. «Е» прийнята в експлуатацію відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, затвердженого постановою КМУ від 13.04.2011р. № 461, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта від 23.11.2016 р., яка затверджена Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради від 29.11.2016 р.(а.с.124-125 том.1). Таким чином, дана господарська будівля на час розгляду справи не є самочинним будівництвом, а тому висновок суду першої стації про відсутність підстав для задоволення вимог у даній частині є вірним.

Проте, реконструкція мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , яка проведена відповідачами Голензовськими - є самочинним, оскільки проведена без відповідних дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт. Наведене підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 849/05.19 від 20.05.2019 р., яка була проведена під час апеляційного розгляду справи за клопотанням представника позивача в порядку ст.367 ЦПК України.

Так згідно висновків експертизи, реконструкція мансардного поверху житлового будинку проведена з недотриманням нормативних документів в галузі будівництва, а саме п.п.1 п.1 ст.34, п.1, п.2 ст.36, п.1, п.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»; п.3 Приміток до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затвердженого постановою КМУ від 07.06.17р. №406; п.5.5, п.9.3 (3.7), 9.11 ДБН В3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт.»; п.п.4.4.17. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжилокомнгоспу України від 17.05.2007р. № 76; п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, постанова КМУ від 13.04.2011р. № 461. Крім того, зважаючи на виконану відповідачами заміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, що впливають на їх міцність і безпечність, вказані порушення визнані експертом як істотні.

Проте, експертом зазначено, що для усунення недотримання відповідачами вимог нормативних документів в галузі будівництва та державних будівельних норм, експертом рекомендовано отримати висновок спеціалістів, щодо відповідності конструктивних елементів приміщень у тому вигляді, в якому вони існують на час проведення експертизи, вимогам міцності і надійності цього об`єкта. У зв`язку з чим, вказані вище порушення можливо буде кваліфікувати як неістотні.

Порушень санітарних, пожежних і норм інсоляції в житловому будинку АДРЕСА_1 внаслідок реконструкції мансардного поверху, зокрема в частині будинку, належній ОСОБА_4 - не виявлено.

Разом з тим, позивач звернулася до суду з вимогами про знесення самовільно збудованої споруди, проте, у супереч нормам частини сьомої статті 376 ЦК України, просила вжити крайніх мір по усуненню порушень її прав. Натомість, першочергово повинна була бути заявлена вимога про проведення відповідної перебудови, а у випадку відмови від її проведення - знесення самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила, а тому позовні дані вимоги є передчасними. Крім того, позивачем не надано доказів технічної можливості демонтажу самовільно реконструйованої споруди - мансардного поверху без пошкодження конструкції споруди житлового будинку в цілому.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі, передбачені законодавством України, заходи щодо реагування та притягнення винних осіб до відповідальності. Разом з тим, матеріали справи не містять таких даних.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновок суду про відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за майнову шкоду - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час розгляду справи було встановлено, що реконструкція мансардного поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , яка проведена відповідачами Голензовськими - є самочинною, оскільки проведена без відповідних дозвільних документів, що дають право на виконання будівельних робіт.

Під час проведення судової будівельно-технічної експертизи № 849/05.19 від 20.05.2019р. експертом встановлено, що руйнування належної ОСОБА_4 частини будинку АДРЕСА_1 , внаслідок реконструкції відповідачами мансардного поверху - має місце. Відсутність елементів гідроізоляції у місці примикання скатних покриттів над приміщеннями користувача ОСОБА_4 , призвело до затікання. Вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 9913 грн.

Таким чином, заподіяна позивачу майнова шкода внаслідок реконструкції відповідачами мансардного поверху, що призвело до руйнуванням належної їй части будинку, підлягає відшкодуванню шляхом стягнення з відповідачів на користь позивача даної суми в солідарному порядку.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення даних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно розглянуто справу в порядку спрощеного провадження є безпідставними, оскільки дана справа відповідно до ч.4 ст. 274 ЦПК України не відноситься до категорії спорів, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи в сумі 1116 грн. 47 коп. з кожного, які складаються із суми судового збору в розмірі 232,94 грн. та витрат за проведення експертизи в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 травня 2018 рокув частині відмови у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, яка завдана пошкодженням майна скасувати та ухвалили нове судове рішення про часткове задоволення даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану пошкодженням майна в розмірі 9913 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі по 1116 грн. 47 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий: Судді: