КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 359/1022/18

провадження № 22-ц/824/6214/2019

23 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Дуці В. В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» про стягнення заробітної плати, індексації заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за порушення термінів розрахунку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у складі судді Яковлєвої Л.В.,

встановив:

07.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому посилалась на ті підстави, що згідно наказу № 8 від 19.05.2003 р. вона була прийнята на посаду комерційного директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» (далі - ТОВ «ІЗОТЕХ»).

Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «ІЗОТЕХ» від 11.10.2017 року, оформленим протоколом від 11.10.2017 р., її було тимчасово відсторонено від роботи в товаристві та від виконання повноважень комерційного директора на період з 12.10.2017 року по 31.12.2017 року.

Відсторонення відбулось під час її перебування у відпустці з 11.10.2017 по 28.11.2017 р. Після виходу з відпустки її не допускали до свого робочого місця.

17.01.2018 року вона отримала лист відповідача про те, 21.12.2017 р. її було звільнено з посади комерційного директора згідно наказу ТОВ «ІЗОТЕХ» від 21.12.2017 р. та запропоновано прибути до товариства для отримання трудової книжки.

Передача трудової книжки відбулася 25.01.2018 року. Розрахунок при звільненні вона не отримала.

25.01.2018 року вона надіслала на адресу ТОВ «ІЗОТЕХ» вимогу про проведення всіх виплат.

31.01. 2018 р. вона повторно направила вказану вимогу з додатками на електронну адресу відповідача.

Починаючи з 02.02.2018 р. відповідач є таким, що з власної вини затримав розрахунок зі звільненим працівником.

Враховуючи викладені обставини, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.02.2018 р., просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 109 871, 68 грн, невиплачену заробітну плату разом з індексацією у загальній сумі 9 884,79 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі місячного середнього заробітку в розмірі 5 201, 54 грн та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ісмаілова К. І. просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на ті підстави, що відповідно до даних форми Д4 за грудень 2017 року позивачу було нараховано суму в розмірі 119 756,47 грн, з якої розраховано єдиний внесок в розмірі 44 050 грн. З пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що при звільненні позивача всі належні останній до виплати суми були нараховані відповідачем та з них по належним фондам відраховано податки.

Заявлені позивачем вимоги щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 109 871,68 грн та заробітної плати з індексацією - 9 884,68 грн, всього 119 756,47 грн, співпадають з нарахованою самим відповідачем сумою доходу, зафіксованою в формі Д4 за грудень 2017 року. Відомостей про скасування вказаних відомостей суду надано не було.

Відповідачем не оспорюється факт невиплати позивачу заробітної плати за грудень 2017 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки.

Відсторонення позивача від виконання своїх повноважень як члена виконавчого органу ТОВ «ІЗОТЕХ» не впливає на її конституційне право отримати заробітну плату та індексацію заробітної плати.

Щодо виплати грошової компенсації на невикористані дні відпустки вказує, що відповідач не надав доказів на підтвердження виконання ТОВ «ІЗОТЕХ» своїх обов`язків як роботодавця щодо виплати вказаних сум, а саме: наказів, банківських виписок з рахунків товариства, касових ордерів тощо.

Оскільки відповідач у день звільнення не здійснив всіх належних виплат позивачу, тому повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку на підставі ст. 117 КЗпП України. Крім того, виплата вихідної допомоги на користь позивача у розмірі 64 204,24 грн була здійснена тільки 07.02.2018 року, тобто більше ніж через місяць з дати звільнення, що свідчить про прострочення проведення розрахунку при звільненні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ "ІЗОТЕХ" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що позивач з 11 жовтня 2017 року була відсторонена від роботи. Оплата за час відсторонення можлива тільки у випадку порушення роботодавцем підстав для відсторонення і тільки у вигляді компенсації середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином вимога про стягнення заробітної плати за грудень 2017 року з індексацією є безпідставною.

Також зазначив, що довідка Державної прикордонної служби України з інформацією про перетинання позивачем державного кордону України у період з 01 травня 2013 року по 12 квітня 2018 року підтверджує фактичну відсутність позивача на робочому місці в певні періоди. Країни та міста, які відвідувала позивач, періоди перебування за кордоном, вказують на те, що вона перебувала у відпустці.

Крім того, розрахунок компенсації зроблено за 272 дні за період з 2012 по 2016 рік, тобто за 5 років. При цьому за 5 років - 140 календарних днів ( 5 х24 дні).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів про отримання відповідачем вимоги про розрахунок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ісмаілова К. І. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Мельник М. М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебувала на посаді комерційного директора ТОВ "ІЗОТЕХ" з 19 травня 2003 року.

Відповідно до Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "ІЗОТЕХ" від 11 жовтня 2017 року ОСОБА_1 тимчасово відсторонено від роботи та від виконання повноважень комерційного директора товариства, на період з 12 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року позбавлено всіх повноважень діяти від імені товариства (а.с.79 т.1).

Відповідно до наказу ТОВ "ІЗОТЕХ" №9-в від 10 жовтня 2017 року, комерційному директору ОСОБА_1 надано чергову щорічну відпустку з 11 жовтня 2017 по 30 листопада 2017 за період 2014 -2015 років (а.с.107 т.1).

Відповідно до Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "ІЗОТЕХ" від 21 грудня 2017 року відкликано та звільнено з посади комерційного директора товариства ОСОБА_1 з 21 грудня 2017 року (а.с.87 т.1).

Відповідно до запису в трудовій книжці позивача, остання звільнена з посади комерційного директора товариства у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи ( п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України).

21 грудня 2017 року ТОВ "ІЗОТЕХ" видано наказ №21/12/17-2 про проведення розрахунку з ОСОБА_1 , в тому числі здійснення виплати вихідної допомоги у відповідності зі ст. 44, 47, 116 КЗпП України (а.с.17 т.1).

25.01.2018 р. ОСОБА_1 надіслала ТОВ "ІЗОТЕХ" на адресу : Київська обл., Бориспільський р-н, сільрада Сеньківська, Комплекс будівель і АДРЕСА_1 вимогу про розрахунок , яка вручена не була. Причина невручення: невдала спроба вручення (повернення): неповна адреса (а.с.18-21 т.1).

Разом з тим, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи ТВ "ІЗОТЕХ" є Київська обл, Бориспільський р-н, сільрада Сеньківська, Комплекс будівель і споруд 1, буд. 3 (а.с.25 т.1).

31.01.2018 р. ОСОБА_1 надіслала вимогу про розрахунок на електронну адресу відповідача (а.с. 22 т.1).

Позивач посилалась на те, що починаючи з 02 лютого 2018 року відповідач є таким, що з власної вини затримав розрахунок зі звільненим працівником, внаслідок чого останній повинен нести відповідальність у відповідності до ст.117 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх вимог про існування у ТОВ "ІЗОТЕХ" заборгованості по виплаті заробітної плати за грудень 2017 року та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за період з 2012 по 2017 роки. Представнику позивача було роз`яснено право заявити клопотання про витребування доказів, в тому числі довідки з банку, який обслуговує картковий заробітний рахунок позивача, однак остання цим процесуальним правом не скористалась, як і не подала такого доказу суду самостійно.

При цьому судом встановлено, що з форми Додаток 4 "Звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги,компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів та зборів" вбачається, що позивачу нарахований в грудні 2017 року дохід в розмірі 119 756 грн 47 коп. та з вказаної суми відраховано належні суми податку.

Оскільки вимога про стягнення середнього заробітку за порушення термінів розрахунку при звільненні є похідною від вимоги про стягнення заборгованості по сумам, належним до виплати при звільненні, які не підлягають задоволенню, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову і у вказаній частині.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та водночас стимулюють роботодавцем не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Покладаючи тягар доведення обставин не проведення повного розрахунку при звільненні на позивача, суд першої інстанції не врахував, що сторони у справі не є рівними учасниками спірних правовідносин та мають відмінні правові можливості з надання доказів щодо наявності або відсутності заборгованості з виплати заробітної плати.

Саме на відповідача покладається обов`язок надання доказів на спростовування доводів позивача щодо існування заборгованості, якими є первинні розрахункові платіжні документи. Саме відповідач, як роботодавець, повинен надати суду такі докази, оскільки вони знаходяться в його розпорядженні.

На підтвердження доводів щодо нарахування, але не виплати заробітної плати за грудень 2017 р., сума якої включно з індексацією має складати 9 884,79 грн, та компенсації за 272 дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 109 871,68 грн, за клопотанням позивача було витребувано відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам ТОВ "ІЗОТЕХ" за грудень 2017 року, наведені в Додатку №4 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за підписом керівника ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаних відомостей, загальна сума нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати/ доходу (усього з початку звітного місяця) становить 119 756,47 грн. З даної суми розраховано єдиний внесок в розмірі 44 050 грн (а.с. 63 т.2).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , колишній бухгалтер ТОВ "ІЗОТЕХ" пояснила, що при звільненні ОСОБА_1 вказану суму було нараховано відповідачем та з неї відраховано податки.

Жодних доказів виплати вказаної суми позивачу відповідачем надано не було.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині існування заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 р., відповідач посилався на ту підставу, що позивач була відсторонена від роботи з 12 жовтня по 31 грудня 2017 року на підставі ст. 46 КЗпП України та п. 3 ст.99 ЦК України.

Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов`язків, яке передбачено ч.3 ст.99 ЦК України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні ст. 46 КЗпП України.

Відповідно до ст.46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається зі змісту Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ "ІЗОТЕХ" від 11 жовтня 2017 року, останній не містить в собі зазначення підстав відсторонення ОСОБА_1 від роботи та виконання повноважень комерційного директора товариства.

З огляду на те, що при відстороненні трудові відносини не припиняються, також не припиняється дія трудового договору, а підстава відсторонення, при якій заробітна плата за працівником не зберігається, відповідачем визначена не була, доводи представника ТОВ "ІЗОТЕХ" про безпідставність вимог позивача в частині стягнення заробітної плати за грудень 2017 року разом з індексацією є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, розрахунок кількості днів невикористаної щорічної відпустки зроблено за період з 2012 по 2016 року.

Як пояснила позивач в суді апеляційної інстанції, вказаний період було зазначено помилково. При цьому розрахунковим є період з 2003 по 2015 рік. Не заперечує, що вона перебувала у відпустках в жовтні - листопаді 2017 р. ( 48 кал. днів) та в різні періоди впродовж з 2003 по 2015 роки ( 30 кал. днів). Виходячи з загальної кількості днів щорічної відпустки з дати прийняття на роботу по дату звільнення, що дорівнює 350 календарним дням, шляхом відрахування кількості вже використаної відпустки, що становить 78 календарних днів, вважає, що у неї залишалось 272 календарних дні невикористаної щорічної відпустки.

Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача щодо не проведення з нею розрахунку за 272 календарні дні невикористаної щорічної відпустки.

При цьому обов`язок надання таких доказів покладено саме на відповідача.

Наявна в матеріалах справи довідка Державної прикордонної служби України від 18 квітня 2018 року з інформацією про перетинання позивачем державного кордону у період з 01 травня 2013 року по 12 квітня 2018 року не є належним доказом на підтвердження тієї обставини, що позивач перебувала за кордоном у зв`язку з використанням права на щорічну відпустку.

З огляду на відсутність доказів на підтвердження використання позивачем щорічної відпустки за 272 календарні дні, позовні вимоги в частині стягнення грошової компенсації в сумі 109 871,68 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на те, що відповідачем не було проведено повний розрахунок при звільненні, наявні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього та четвертого пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку).

Оскільки позивач з 11 жовтня 2017 по 30 листопада 2017 перебувала у відпустці, а з 21 грудня 2017 року її було звільнено з роботи, розрахунковим періодом у даному випадку є серпень та вересень 2017 року.

Відповідно до податкових відомостей, наявних в матеріалах справи, позивачу нараховано заробітну плату за серпень 2017 року в розмірі 13 062,31 грн, за вересень 2017 р. - 13 116,20 грн.

Кількість відпрацьованих робочих днів у серпні 2017 р. - 22; у вересні 2017 р. - 21.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 608, 80 грн, виходячи з такого розрахунку: 43 роб. дні : ( 13 062,31 грн + 13 116,20 грн).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.02.2018 року по 23.05.2019 року : 608,80 грн х 324 дні =197 251, 20 грн.

Вказана сума, а також сума грошової компенсації за невикористану відпустку та невиплачену заробітну плату зазначена без вирахування податків та обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3 657, 50 грн за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції ( 1 463 грн +2 194, 50 грн), а в дохід держави - 4 267,67 грн ( 7 925,17 грн - 3657,50 грн).

Керуючись ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2019 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» (місцезнаходження: 08371, Київська область, Бориспільський район, сільрада Сеньківська, Комплекс будівель і споруд 1, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 109 871,68 грн, невиплачену заробітну плату разом із індексацією в сумі 9 884,79 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 197 251,20 грн.

Вказані суми зазначені без вирахування податків та обов`язкових платежів, встановлених чинним законодавством України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 657,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗОТЕХ» в дохід держави судовий збір в сумі 4 267,67 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк