ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1144/18 Номер провадження 22-ц/814/1537/19Головуючий у 1-й інстанції Афанасьєва Ю. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючийсуддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року, постановлене суддею Афанасьєвою Ю.О. (повний текст складено 05 квітня 2019 року),

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

31.08.2018 ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 10 444 грн. 93 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 11.05.2018 близько 08 год. 50 хв. в м.Полтава на проспекті Вавілова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Деу Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21013 д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , про що складено європротокол.

Оскільки цивільно-правова відповідальність сторін, як власників наземних транспортних засобів, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі проведеної оцінки вартості пошкоджень автомобіля позивача відшкодувало йому 20 615,07 грн. 07.06.2018 та 2000,00 грн. 12.07.2018, на загальну суму 22 615, 07 грн.

Однак вартість відновлювального ремонту автомобіля Деу Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , перевищила суми страхових виплат на 10 444,93 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на підставі норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України.

Рішенням Новосанжарськогорайонного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 10 444 (десять тисяч чотириста сорок чотири) грн. 93 коп., витрати на правничу допомогу в розмірі 1200 (одну тисячу двісті) грн., а також судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., а всього 12 349 (дванадцять тисяч триста сорок дев`ять) грн. 73 коп.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності). Вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, та перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування на 10 444 грн. 93 коп., підлягає стягненню із ОСОБА_1 , як винної особи.

Питання про розподіл судових витрат, у тому числі на правничу допомогу, районним судом вирішено відповідно до положеньст.141 ЦПК України.

Із рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає, що районний суд неправильно застосував норми ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який не передбачає виникнення обов`язку в особи, винної у завданні збитків внаслідок ДТП, у відшкодуванні потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди і відшкодованими витратами, пов`язаними із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Розмір та вартість пошкоджень автомобіля, належного позивачу, встановлена в присутності ОСОБА_2 під час огляду автомобіля та оцінена в 21 351,07 грн. Зауважень щодо висновків такого дослідження позивач не мав та отримав від ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в зазначеному розмірі, після чого деліктні зобов`язання між потерпілим та особою, яка завдала шкоду, припинилися.

Заперечує належність та допустимість наданих позивачем доказів, а саме, рахунку та акту виконаних робіт, складених ПП ОСОБА_3 , які не відповідають вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач має сумніви в об`єктивності цих документів, тому що ні він, ні представник ПАТ «НАСК «Оранта» не були присутні при встановленні ПП ОСОБА_3 додаткового розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача.

Посилаючись на Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2016 №3471, яким визначено страховий ліміт в 50 000,00 грн. при складанні європротоколів, вважає, що матеріальні претензії ОСОБА_2 підлягають вирішенню ПАТ «НАСК «Оранта», що також узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України).

За правилом ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законністьі обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.05.2018 близько 08 год. 50 хв. в м.Полтаві на проспекті Вавілова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Деу Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Вказані обставини визнані сторонами та підтверджуються складеним учасниками пригоди спільним повідомленням про ДТП від 11.05.2018, відповідно до змісту якого учасники ДТП - водії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , дійшли згоди щодо обставин ДТП, порушення вимог Правил дорожнього рухуУкраїни саме водієм ОСОБА_1 , який особисто визнав вину./а.с.96/

Власником автомобіля Деу Ланос, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_2 /а.с.35/

На час ДТП за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0794524, ПАТ «НАСК «Оранта» був забезпечений транспортний засіб - автомобіль марки ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_5 , яким керував ОСОБА_1 .

Згідно з цим Полісом страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., розмір франшизи -1 000,00 грн./а.с.94/

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 22 травня 2015 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарант-АСІСТАНС», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля Daewoo Lanos, державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 21 615,07 грн./а.с.105-107/

На підставі страхових актів від 30 травня 2018 року №ОЦВ-18-16-6015/1 та від 27 червня 2018 року №ОЦВ-М-18-16-6015/2 ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) в розмірі 20 615 грн. 07 коп./а.с.110, 124/

При цьому за виконання ремонтних робіт пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 сплатив на користь ФОП ОСОБА_3 33 060,00 грн., що підтверджено актом виконаних робіт від 07 червня 2018 року, рахунком та квитанцією №11./а.с.43-49/.

Задовольняючі позовні вимоги, районний суд виходив із того, що оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, що склала 10 444,93 грн. підлягає стягненню з відповідача, як особи, винної у ДТП.

Враховуючи висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03.10.2018 у справі №686/17155/15-ц, районний суд вважає, що оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеномустаттею 29 Закону № 1961-IV, - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).

Питання про розподіл судових витрат судом вирішено відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги правильність цих висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням, заперечення встановлених обставин та переоцінки доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цимЗакономпорядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 28, 29 указаного Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобувідшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Пленумі Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного застосування районним судом норм ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», апеляційним судом відхиляються як неспроможні та такі, що зводяться до довільного тлумачення норм закону відповідачем на свою користь.

Оскільки ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), що узгоджується із позицією ВСУ по справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 та не суперечить наведеній відповідачем правовій позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018.

Заперечення відповідача щодо належності та допустимості наданих позивачем доказів, а саме, рахунку та акту виконаних робіт, складених ПП ОСОБА_3 , які не відповідають вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», нічим не підтверджені та є припущеннями відповідача, на яких не може ґрунтуватися рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зміст оскаржуваного рішення відповідає вимогам ст.265 ЦПК України, в тому числі в частині щодо мотивованої оцінки доводів сторін, наданих ними доказів, норм права, які суд застосував та мотивів їх застосування.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 04.06.2019.

Головуючий суддя Л.І.Пилипчук

Судді Ю.В.Дряниця

О.А. Лобов