ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5554/19 Справа № 186/936/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Кривошея С. С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року

по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на бездіяльність державного виконавця.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на бездіяльність державного виконавця - задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Клименко Наталі Миколаївни в несвоєчасному відновленні виконавчого провадження №49387774.

Визнано неправомірною бездіяльність начальника Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Козира Юрія Юрійовича, в частині невиконання останнім вимог ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнуто з Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в сумі 54 (п`ятдесят чотири) гривні 03 копійки.

В решті вимог за скаргою - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року у справі №186/936/14-ц, провадження №4-с/0186/5/19 в оскаржуваній частині про відшкодування судових витрат та постановити нове судове рішення, яким стягнути з Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь заявника ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1677,00 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ознайомившись із обґрунтуваннями ОСОБА_1 щодо відшкодування судових витрат понесених як при розгляді справи в суді першої інстанції, так і при розгляді справи в суді апеляційної, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування вказаних витрат, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється КМУ.

Згідно з п. 5 Додатку до постанови КМУ від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам, не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Витрати на проїзд до місця призначення (відрядження) і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»:реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку;місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

Реєстрація місця проживання/перебування особи так само як і зняття з реєстрації здійснюється на підставі добровільної заяви особи або її представника шляхом подання відповідної заяви разом з повним пакетом документів, перелік яких міститься в Законі України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Так, з матеріалів справи не вбачається доказів на підтвердження вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування від місця проживання заявника до місцезнаходження суду першої інстанції, внаслідок чого підстав для компенсації вартості проїзду та витрат палива, понесених заявником, у зв`язку із використанням ним власного автомобілю, суд не вбачає.

Посилання ж заявника на можливість відшкодування витрат, підтверджених вартістю пального, необхідного для переїзду до суду власним автотранспортом, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до п. 3 Додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", компенсації витрат за відрив від звичайних занять - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові, а також свідкам, спеціалістам, перекладачам та експертам у зв`язку з явкою до суду, обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні години відриву від звичайних занять.

При цьому відшкодуванню стороні, на користь якої ухвалено рішення підлягають лише витрати, які є документально підтвердженими та безпосередньо пов`язаними із реалізацією особою права на захист шляхом звернення до суду. При цьому, сторона, яка заявляє до відшкодування ці витрати, зобов`язана довести належними та допустимими доказами обґрунтованість цих витрат, зокрема їх розмір.

Заявником не надано жодного доказу в обґрунтування компенсації витрат, пов`язаних з відривом від звичайних робіт на час розгляду справи як в суді першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні судових витрат, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 зареєстрований у місті Першотравенську, а тому правові підстави для стягнення витрат, пов`язаних з його переїздом з міста Тернівки в судове засідання до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, відсутні, крім того пересувався заявник власним автомобілем, а не транспортом загального користування.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича