Дата документу 26.02.2019 Справа № 335/66/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/66/18 Головуючий у 1 інстанції: Воробйов А.В.
Провадження № 22-ц/807/1110/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» лютого 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької обласної ради, Комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, третя особа: Департамент промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації, про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної ради, третя особа: КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, про визнання незаконним та скасування рішення, поновлення на посаді.

Під час розгляду справи збільшував позовні вимоги.

В обґрунтування позовних вимог остаточно зазначив, що рішенням Запорізької обласної ради №3 від 30 жовтня 2014 року його призначено на посаду директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради. 30 жовтня 2014 року між ним та Запорізькою обласною радою укладено контракт.

30 листопада 2017 року сімнадцятою сесією Запорізької обласної ради сьомого скликання прийнято рішення №9 «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради», відповідно до якого його звільнено 04 грудня 2017 року за допущення несвоєчасної вплати заробітної плати працівникам цього підприємства та розірвано з ним контракт від 30.10.2014 року, п.1-1 ч. 1 ст.41 КЗпП України.

У зв'язку з тим, що в період часу з 04 грудня 2017 по 03 січня 2018 року він знаходився на лікарняному, 25 січня 2018 року Запорізькою обласною радою прийнято рішення №6, відповідно до якого були внесені зміни в частині дати його звільнення, а саме, в абзаці першому пункту 1 рішення слова та цифри «04 грудня 2017 року» змінено на «04 січня 2018 року. Крім того, абзац перший пункту 1 рішення доповнено новим реченням такого змісту: «У разі збігу дати звільнення ОСОБА_3 з періодом його тимчасової непрацездатності або відпустки вважати датою його звільнення перший робочий день після останнього дня відпустки відповідно».

Підставою звільнення вказано його вину у порушенні порядку та строків виплати заробітної плати найманим працівникам КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, яке було встановлено перевіркою, проведеною з 07 серпня 2017 року по 22 серпня 2017 року Головним управління Держпраці у Запорізькій області, за результатами якої складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування №08-05-0314/0092. За результатами перевірки головним державним інспектором Головного управління Держпраці винесено припис №08-05-0314/0092-0044 від 22 серпня 2017 року про усунення порушень.

Крім того, зазначав, що з 21 листопада 2016 року по 20 квітня 2017 року на підставі ухвал слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження, його було відсторонено від посади директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради. До виконання своїх обов'язків приступив з 25 квітня 2017 року. Його провини у несвоєчасній виплаті заробітної плати не має, обставини, що призвели до такого фінансового стану підприємства сталися за час його відсторонення від посади.

Крім того, порушення, що пов'язані із несвоєчасною виплатою заробітної плати, було виявлено у серпні 2017 року, більше ніж за місяць до його звільнення, а тому відповідачем було порушено вимоги статті 148 КЗпП України в частині строків накладення адміністративного стягнення.

На підставі зазначеного остаточно просив визнати незаконним та скасувати рішення сімнадцятої сесії Запорізької обласної ради сьомого скликання №9 від 30 листопада 2017 року «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради» із внесеними змінами рішенням дев'ятнадцятої сесії Запорізької обласної ради сьомого скликання №6 від 25 січня 2018 року «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 30.11.2017 року №9 «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради», поновити його на посаді директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, стягнути з КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2018 року до дня винесення рішення у справі за виключенням податків та обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню згідно законодавства.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Департамент промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача КП «Автогосподарство».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірну оцінку ступеню його провини, неналежну оцінку доводів відсутності його вини у виникненні заборгованості, малозначність його проступку, відсутність заборгованості на момент винесення оскаржуваного рішення, неправильне застосування норм КЗпП України, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Запорізька обласна рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що на контрактну форму трудового договору не поширюються положення ст. 9 КЗпП України, умисна невиплата заробітної плати працівникам за наявності коштів та спрямування коштів на інші заходи за наявності заборгованості з заробітної плати є порушенням позивачем положень ст. 115 КЗпП України, ч. 3 ст. 15, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2.5.9, 2.12 контракту, позивач тривалий час не виконував умови контракту, вирішення питань призначення та звільнення керівника підприємства є виключною компетенцією Запорізької обласної ради, як колегіального органу.

КП «Автогосподарство» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що позивачем як керівником підприємства були поручені положення ст. 115 КЗпП України, ч. 3 ст. 15, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2.5.9, 2.12 контракту, вимога про стягнення з підприємства середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є доцільною, оскільки підприємство не звільняло позивача.

Департамент промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в ході інспекційного відвідування ГУ Держпраці у Запорізькій області КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради встановлено порушення ст.ст. 115, 116 КЗпП України в період керівництва ОСОБА_3, у період існування заборгованості по виплаті заробітної плати підприємством здійснювались оплати за отримані товари, роботи та послуги, в тому числі за заправку кондиціонерів, отримання різного роду платних консультацій, придбання канцелярського приладдя, за результатами позапланової ревізії Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області за період з 01 січня 2015 року по 31 жовтня 2016 року встановлені неефективні управлінські рішення ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Запорізької обласної ради №3 від 30.10.2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради (т.1 а.с.60).

30.10.2014 року між позивачем та Запорізькою обласною радою як органом управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Запорізької області в особі першого заступника голови обласної ради ОСОБА_4 укладено контракт (далі - контракт) (т.1 а.с.61), за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язаний, зокрема: безпосередньо здійснювати керівництво Підприємством, забезпечувати його прибуткову діяльність; забезпечити виконання завдань Підприємства, передбачених чинним законодавством України, Статутом Підприємства та Контрактом; забезпечити високоефективну, стабільну роботу Підприємства, зміцнення його фінансового стану; забезпечити своєчасну та повну виплату заробітної плати працівникам Підприємства (п.п. 1.1, 2.1, 2.5.4, 2.5.9 контракту).

Крім того, умовами контракту передбачено, що Керівник Підприємства несе персональну відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам Підприємства (пункт 2.11.).

Відповідно до Статуту Підприємства Директор керує Підприємством та несе повну відповідальність за його стан та діяльність. Директор самостійно вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені діючим законодавством до компетенції Запорізької обласної ради (розділ 4 Статут Підприємства) (т.1, а.с.77).

Департаментом промисловості та розвитку інфраструктури Запорізької обласної державної адміністрації 17.10.2017 до виконавчого апарату Запорізької обласної ради був поданий проект рішення «Про звільнення «ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради» (т.1, а.с.14,18).

В доповнення до цього проекту рішення Департаментом був надісланий до виконавчого апарату Запорізької обласної ради Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 08-05-0314/0092, складений на підставі перевірки КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради з 17.08.2017 року по 22.08.2017 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, відповідно до листа Департаменту від 20.10.2017 року № 469/02 (т.1, а.с.132-149).

За змістом Акту № 08-05-0314/0092 під час перевірки встановлено, зокрема, наступне:

1. В порушення вимог ч. 1 ч.2 ст. 115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» - має місце порушення порядку та строків виплати заробітної плати найманим працівникам підприємства. Так, станом на дату перевірки має місце заборгованість із виплати заробітної плати 39 звільненим за квітень 2017 року у сумі 76 085,71 грн. та 4 звільненим за травень 2017 року у сумі 24160,89 грн., разом у сумі 100246,60 грн.

2. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України - працівнику ОСОБА_5 звільнено з посади наказом від 23.05.2017 року №199-к проте розрахункові суми при звільненні (разом у сумі 1556,32 грн.) виплачені перерахуванням на платіжну банківську картку 24.05.2017 року, а не в день звільнення.

3. В порушення вимог ст.117 КЗпП - працівнику ОСОБА_6 при звільненні не виплачено його середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку (т. 1, а.с.27-36).

На виконання листа Голови Запорізької обласної ради 23.10.2017 року № 01-13/0987 ОСОБА_3 надані пояснення, в яких ОСОБА_3 підтвердив наявність порушення строків виплати заробітної плати працівникам підприємства у період, зазначений у акті, а також повідомив про порушення строків виплати заробітної плати працівникам підприємства у період червень - липень 2017 року (т. 1, а.с.21,22-26).

30.11.2017 року сімнадцятою сесією Запорізької обласної ради сьомого скликання прийнято рішення №9 «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради. Відповідно до вказаного рішення позивача звільнено 04.12.2017 року з посади директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради за допущення несвоєчасної вплати заробітної плати працівникам цього підприємства та розірвано з ним контракт від 30.10.2014 року, п.1-1 ч.1 ст.41 КЗпП (т.1, а.с.10).

У зв'язку з тим, що в період часу з 04.12.2017 року по 03.01.2018 року ОСОБА_3 знаходився на лікарняному, 25.01.2018 року Запорізькою обласною радою прийнято рішення №6 «Про внесення змін та доповнень до рішення обласної ради від 30.11.2017 №9 «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради», відповідно до якого були внесені зміни в частині дати його звільнення, а саме, в абзаці першому пункту 1 рішення слова та цифри «04 грудня 2017 року» змінено на «04 січня 2018 року». Абзац перший пункту 1 рішення доповнено новим реченням такого змісту: «У разі збігу дати звільнення ОСОБА_3 з періодом його тимчасової непрацездатності або відпустки вважати датою його звільнення перший робочий день після останнього дня відпустки відповідно» (т.1, а.с. 188).

Згідно з ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей такої форми договору як контракт, при його укладенні закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору.

Статтями 148, 149 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

За приписами ст. 115 Кодексу законів про працю України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Частиною 3 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

За порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством, що передбачено ст. 36 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 41 КЗпП України однією з додаткових підстав розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов є винні дії керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в порушення положень ст. 115 КЗпП України, ч. 3 ст. 15, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», п.п. 2.5.9., 2.12 контракту у період існування заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам, у тому числі і за червень - липень 2017 року, підприємством були здійснені оплати за отримані товари роботи та послуги, в той час як оплата праці працівників підприємства повинна здійснюватись в першочерговому порядку, а всі інші платежі - після виконання зобов'язань щодо оплати праці.

Вказане також підтверджується особистими поясненнями ОСОБА_3 від 25.10.2017 року №337, що свідчить про усвідомлене допущення позивачем вказаних порушень.

За приписами п.п. 2.11, 2.12, 4.1 контракту Керівник несе персональну відповідальність за наявність боргів Підприємства перед бюджетом, несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам Підприємства та прострочену кредиторську і дебіторську заборгованість Підприємства. Керівник зобов'язаний вживати дієвих заходів щодо ліквідації заборгованості Підприємства перед бюджетом, з виплати заробітної плати працівникам та простроченої кредиторської і дебіторської заборгованості підприємства. У випадку невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених Контрактом, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та/або цим Контрактом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав вважати рішення Запорізької обласної ради від 30.11.2017 № 9 «Про звільнення ОСОБА_3, директора комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради» незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вимоги ОСОБА_3 поновити його на посаді директора КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради, стягнути з КП «Автогосподарство» Запорізької обласної ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2018 року до дня винесення рішення у справі за виключенням податків та обов'язкових платежів, які підлягають відрахуванню згідно законодавства також не підлягають задоволенню, як такі, що пов'язані з вимогами про визнання незаконним наказу про звільнення.

Доводам ОСОБА_3 про те, що заборгованість по заробітній платі виникла не в наслідок його дій як керівника, надана належна оцінка в рішенні суду першої інстанції.

Як було зазначено судом першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів, позивач був допущений до своїх безпосередніх обов'язків керівника підприємства 20.04.2017 року, а заборгованість із виплати заробітної плати на підприємстві була погашена лише у вересні 2017 року, тобто ця заборгованість існувала на підприємстві за керівництвом позивача майже 5 місяців.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що в період існування заборгованості по заробітній платі в червні - липні 2017 року підприємством здійснювались оплати за отримані товари роботи та послуги, що свідчить про невжиття з боку ОСОБА_3 заходів для погашення заборгованості.

Посилання ОСОБА_3 на помилковість висновків суду щодо непоширення норм ст.9 КЗпП України на контрактну форму трудового договору також не можуть буди прийняті до уваги з огляду на наступне.

Як було роз'яснено рішенням Конституційного Суду України N 12-рп/98 від 09.07.1998 року контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 Кодексу законів про працю України).

Незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю України та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Щодо посилань ОСОБА_3 на невірне застосування ст. 148 КЗпП України, а саме строків застосування заходів дисциплінарного впливу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ст. 148 КзпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За приписами ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуватися у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції обласних рад віднесено вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об'єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні обласних рад; призначення і звільнення їх керівників.

Частиною 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

За приписами ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже вирішення питань призначення та звільнення керівника Комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради є виключною компетенцією Запорізької обласної ради, як колегіального органу, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк застосування дисциплінарного стягнення необхідно обраховувати з дати розгляду Запорізькою обласною радою у повноважному складі питання на пленарному засіданні - 30 листопада 2017 року.

Довід апеляційної скарги про те, що датою, коли роботодавець дізнався про скоєння ОСОБА_3 дисциплінарного проступку, є 11 травня 2017 року (дата направлення листа Комунального підприємства «Автогосподарство» Запорізької обласної ради від 11 травня 2017 року №175 голові Запорізької обласної ради (т. 1, а.с.57) є неприйнятним, оскільки роботодавцем є саме Запорізька обласна рада.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 березня 2019 року.

Головуючий

Судді: