ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Національного технічного університету Дніпровська Політехніка,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного технічного університету Дніпровська Політехнічна про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2018 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Національного технічного університету Дніпровська Політехніка про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 до Національного технічного університету Дніпровська Політехніка про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних задоволено.

Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості по соціальній стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за періоди з вересня 2012 року по червень 2016 року включно та з вересня 2016 року по грудень 2016 року включно в розмірі 30 947,45 грн. (тридцять тисяч девятсот сорок сім гривень 45 копійок), з яких недоплачена стипендія 17 092,60 грн., інфляційні втрати 12 353,40 грн., 3 % річних 1501,45 грн.

Стягнуто з Державного вищого навчального закладу «Національний гірничий університет» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі Національний технічний університет Дніпровська Політехніка просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного технічного університету Дніпровська Політехніка про стягнення не нарахованої та недоплаченої суми стипендії з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних.

Відзивів на апеляційну скаргу Національного технічного університету Дніпровська Політехніка на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 з 01.09.2012 року по 30.06.2016 року був студентом денної форми навчання на факультеті будівництва Державного вищого навчального закладу Національний гірничий університет (а.с. 44-46).

Батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2.

Відповідно до довідки, виданої 27.06.2012р. ВСП ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» «Шахта Добропільська», стаж роботи батька позивача, ОСОБА_2, на підземних роботах з повним робочим днем у шахті, згідно ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» № 345 на 27.06.2012р. складає 27 років (а.с. 42, 43).

Згідно довідок про доходи, наданих 13.05.2017р. відповідачем, за період з вересня 2012р. по червень 2016р. ОСОБА_1 нарахована та виплачена стипендія в сумі 44240,40 грн. (а.с 44 - 45). За період навчання з вересня по грудень 2016р. позивачу нарахована та виплачена стипендія в сумі 3894,00 грн. (а.с. 46).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" (в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Таким чином ОСОБА_1 є сином особи, яка має стаж підземної роботи більше 15 років, тому він має право на призначення та виплату в період навчання у Державному вищому навчальному закладі Національний гірничий університет стипендії в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума недоплаченої стипендії відповідно до розрахунку позивача, з яким суд погоджується, за період з вересня 2012р. по грудень 2016р. складає 17092,60 грн. (а.с. 47).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до об'єктів, що підлягають індексації.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000р.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі стипендії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - університетом) добровільно чи на виконання судового рішення.

Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими.

А тому, задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що необхідно стягнути з Національного технічного університету Дніпровська Політехніка недоплачену стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб за період з вересня 2012 року по грудень 2016 року включно, у розмірі 17092,60грн. та інфляційні втрати і 3% річних у сумі 30947,45 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не звертався до університету з заявою про виплату йому стипендії на підставі статті 5 Закону безпідставні, оскільки право позивача на відповідні пільги не ставиться у залежність від подачі відповідних заяв, а гарантоване державою та має бути забезпечене відповідачем, якому при вступі на навчання позивачем надавались докази наявності пільг.

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованими, оскільки позивач дізнався про порушення свого права щодо недоплачених сум стипендії з довідки про доходи від 13 травня

2017 року, що не спростовано відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин слід було застосовувати положення частини пятої статті 62 Закону України «Про вищу освіту» є необґрунтованими, оскільки стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» є спеціальною нормою, що визначає виключення із правил, щодо кола осіб, яким призначається спеціальна стипендія, в той час коли частина пята статті 62 Закону України «Про вищу освіту» є загальною нормою і регулює відносини пов'язані з реалізацією права на стипендію взагалі.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного технічного університету Дніпровська Політехніка залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_3