Справа 206/6349/18
Провадження 2/206/187/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретареві Соловйовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок, -

за участю:

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання за нею право власності на житловий будинок літ. А-1, прибудови літ. А1-1, прибудови а-1, верандиа1-1, погрібу літ. під. а1-1, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 19,0 кв.м., убиральні літ. Д, душу літ. Ж, сараю літ. Е та споруд №1-11,І,ІІ, розташованих за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Масивна,80 відповідно до характеристики, зазначеної у технічному паспорті на житловий будинок від 20 липня 2018 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 06 квітня 1996 року придбала у ОСОБА_2 будинок № 80 по вул. Масивна у м. Дніпро. Вказаний будинок є місцем реєстрації та проживання її, а також членів її сімї. В серпні 2018 року вона звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур з метою оформлення у визначеному законом порядку права власності на придбаний будинок, однак у державній реєстрації права власності їй було відмовлено. Вона єдиний законний власник, яка фактично вступила в управління, володіння та користування житловим будинком на підставі договору купівлі-продажу від 06 квітня 1996 року. Однак, у звязку з відмовою у державній реєстрації її прав власності, вона позбавлена можливості оформити своє право власності на вказаний будинок та отримати відповідні правовстановлюючі документи, у звязку з чим вона, як власник спірного домоволодіння, відповідно до ст. 392 ЦК України може предявити вимоги щодо визнання за нею права власності на нього.

Ухвалою судді від 23 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано на строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 21 грудня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23 січня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки вказаний будинок є самочинним будівництвом, а договір купівлі продажу будинку між сторонами нотаріально не посвідчувався.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що підтверджує всі обставини викладені позивачем у позовній заяві та вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Заслухав доводи учасників справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 1996 року у простій формі між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу будинку № 80 по вул. Масивна (а.с.20).

Раніше у такій же простій формі між третьою особою ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного будинку (а.с.21).

Як зазначено у довідці КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 9028 від 27.06.2018 року, відомості щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою: м. Дніпро, вул. Масивна, 80 за ОСОБА_1 відсутні (а.с.12).

13 серпня 2018 року рішенням державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_6 відмовлено ОСОБА_1 у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Масивна, 80, оскільки документи подані для проведення державної реєстрації не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження (а.с.8)

Правовідносини щодо укладання позивачем договору купівлі-продажу спірного будинку, виникли під час дії Цивільного Кодексу УРСР (1963 року), який і підлягає до застосування разом з іншими нормативно-правовими актами, що діяли у відповідний період часу.

Відповідно статті 224 ЦК Української РСР цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

У статті 47 ЦК Української РСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Виходячи з положень статті 227 ЦК Української РСР, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов'язковою.

Отже, виходячи з того, що укладений 06 квітня 1996 року між позивачем та третьою особою договір купівлі-продажу спірного будинку, нотаріально посвідчений не був, то право власності на спірний будинок позивачем не набуто, оскільки недодержання нотаріальної форми договору купівлі-продажу будинку тягне його недійсність.

Набуття права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу повязане з обовязковим нотаріальним посвідченням договору, а тому посилання позивача на ст. 128 ЦК Української РСР, як на підставу набуття нею права власності на спірний будинок з моменту передання їй вказаного майна, не відповідає закону.

Щодо посилань позивача на ст. 392 ЦК України, то відповідно до цієї норми позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Отже, виходячи з того, що позивач у передбачений законом спосіб не набула право власності на спірне домоволодіння, тому у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Таким чином, вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають покладенню на позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до Дніпровської міської ради (, місце проживання: м. Дніпро, просп.. ОСОБА_7,75), третя особа ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання права власності на будинок відмовити.

Повний текст судового рішення складений 05 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук