ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м.Суми

Справа №580/2059/18

Номер провадження 22-ц/816/3169/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 березня 2019 року в складі судді Бакланова Р.В., постановлене у м. Лебедин Сумської області, повне рішення виготовлене 29 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала позов до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивувала тим, що 12 жовтня 2018 року в приміщенні слідчого відділу Лебединського відділу поліції Сумського районного відділу поліції ГУНП України в Сумській області під час проведення одночасного допиту відповідач у присутності слідчого ОСОБА_6 та працівника поліції ОСОБА_3 висловилась про те, що позивач перебувала в інтимних стосунках з рідним сином, крім того неправдиві чутки вона поширювала і в селі за місцем проживання сторін.

Такі дії ОСОБА_2 принизили честь та гідність позивача, завдали моральних страждань, переживань.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила визнати поширені ОСОБА_2 відомості про те, що позивач перебувала в інтимних стосунках зі своїм сином такими, що не відповідають дійсності та принижують честь гідність та ділову репутацію позивача. Зобов`язати ОСОБА_2 припинити неправомірні дії та публічно вибачитись. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн та судові витрати.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просила скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм процесуального права, неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що в діях відповідача наявний юридичний склад правопорушення, тобто мало місце повідомлення іншим особам недостовірної інформації, яка принизила честь та гідність позивача, вказана інформація не належить до категорії оціночних суджень, оскільки містить фактичні дані про ОСОБА_1 , достовірність яких не підтверджена ОСОБА_2 , такі неправомірні дії відповідача завдали моральних страждань позивачу.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника- адвоката Савостян Н.В., які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_2 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено з пояснень свідка ОСОБА_3 , що під час проведення слідчої дії у приміщенні Лебединського відділу поліції Сумського районного відділу поліції ГУНП України в Сумській області, в ході конфлікту між потерпілою ОСОБА_1 та свідком ОСОБА_2 , остання висловилась про те, що ОСОБА_1 мала інтимні стосунки зі своїм сином.

Зазначена подія відбулась у присутності позивача, старшого слідчого ОСОБА_6, начальника сектору превенції ОСОБА_4 , адвоката Розторгуєвої В.Б.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване відсутністю фактів, які доводили б наявність з боку відповідача цілеспрямованих дій на приниження честі гідності та ділової репутації позивача, також суд дійшов висновку про відсутність факту розповсюдження неправдивої інформації та доказів порушення особистих немайнових прав позивача.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом ч.1 ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ЦК України).

У п.п. 15, 18 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє

особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право

подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як встановлено судом 12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 у присутності старшого слідчого ОСОБА_6, начальника сектору превенції ОСОБА_3, адвоката Розторгуєвої В.Б. та позивача ОСОБА_1 висловилась про те, що остання мала інтимні стосунки зі своїм сином.

Що свідчить про доведення ОСОБА_2 інформації про фактичні обставини з життя ОСОБА_1 до відома кількох осіб.

Зміст інформаціє має принизливий характер, вказує на вчинення позивачем дій, які суперечать визнаним у суспільстві нормам моралі.

Доказів достовірності та реального існування заявлених відповідачем фактичних обставин у житті ОСОБА_1 відповідач суду не надала.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку про наявність юридичного складу правопорушення у діях ОСОБА_2 , а саме поширення недостовірної інформації, що порочить честь та гідність особи.

За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованою вимогу позивача про визнання недостовірними поширених ОСОБА_2 відомостей про перебування ОСОБА_1 у інтимних стосунках зі своїм сином.

Проте апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації та публічно вибачитись, з наступних підстав.

Вбачається, що доведеним у встановленому порядку є один факт розповсюдження недостовірної інформації допущений ОСОБА_2 відносно позивача, який стався 12 жовтня 2018 року, проте позивач не надала суду доказів того, що неправомірні дії з боку ОСОБА_2 є триваючими, а отже підлягають припиненню. За таких обставин зазначена позивачем вимога про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії є безпідставною.

У пункті 26 постанови №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» пленум Верховного Суду України роз`яснив, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Тобто вимога позивача про зобов`язання ОСОБА_2 вибачитись не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на законі.

Апеляційний суд врахувавши глибину моральних переживань ОСОБА_1 , через протиправні дії ОСОБА_2 , виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 500 грн. При цьому судом враховано, що саме по собі відновлення порушених прав позивача шляхом визнання недостовірною, такою, що принижує честь, гідність, спірну інформацію, також слід вважати частковою сатисфакцією позивачу на відшкодування завданої моральної шкоди. Заподіяння позивачці моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача в більшому розмірі позивачем не доведено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Установивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильність застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, а тому скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

З огляду на зміст заявлених вимог, відповідно до приписів п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України колегія суддів визначає, що постанова не підлягає касаційному оскарженню згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 20 березня 2019 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недостовірними і такими, що принижують честь і гідність ОСОБА_1 , відомості поширені ОСОБА_2 про перебування ОСОБА_1 у інтимних стосунках зі своїм сином.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина