ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2238/18
Провадження №2/477/183/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

та Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області,

про встановлення факту постійного проживання та

про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка первісно звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила встановити факт постійного проживання спадкодавиці ОСОБА_3, померлої 11 січня 2018 року разом з ОСОБА_4 на час його смерті 12 грудня 2012 року.

В подальшому, під час підготовчого судового провадження збільшила свої вимоги і окрім вказаного факту також просила визнати за нею право власності на ј частину в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, на ј частину житлового будинку, розташованого по адресу: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Уральська, 12.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті ОСОБА_4 у спадок залишилася ј частина вказаного будинку, яку успадкувала його мати ОСОБА_3, оскільки фактично вони постійно проживали разом на час його смерті, але вона не переоформила цю спадщину на себе і померла в 2018 році. Вона залишила на імя позивачки заповіт.

Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, але не може її оформити із зазначених підстав, тому просила встановити факт її постійного проживання із ОСОБА_4, що підтверджує факт прийняття нею спадщини та перехід права власності на ј частину житлового будинку, та визнати за нею право власності на цю частину будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3

Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року судом було залучено до участі в справі в якості співвідповідача Мішково-Погорілівську сільську раду Вітовського району Миколаївської області.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі. Позивачка просила позов задовольнити, а відповідачка ОСОБА_2 та представник іншого відповідача позов визнали та не заперечували проти його задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

12 грудня 2012 року помер громадянин ОСОБА_4.

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на нерухоме майно у виді ј частини житлового будинку, розташованого по адресу: Миколаївська область, Вітовський район, с. Мішково-Погорілове, вул. Уральська, 12.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України в статтях 1261-1265 визначає п'ять черг спадкування за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 була його мати ОСОБА_3.

Однак документально не підтверджено, що вона прийняла спадщину після його смерті, оскільки він був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (раніше Жовтневого) району Миколаївської області разом зі матірю сімєю тільки по 2005 рік, хоча фактично проживав і далі до часу своєї смерті без реєстрації.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Також, в ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає, однак цей перелік не є вичерпним, бо частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до довідки Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, ОСОБА_4, постійно проживав та був зареєстрований по вул. Уральській в цьому селі з 10 травня 1989 року по 25 квітня 2005 року, але після зняття з реєстрації продовжував постійно проживати за цією адресою до часу своєї смерті разом із матірю ОСОБА_3.

Цей факт також підтверджується письмовими поясненнями односельців ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 проживала постійно з ОСОБА_4 на час його смерті, тобто вона прийняла спадщину після його смерті у виді ј частини житлового будинку по вул. Уральська в с. Мішково-Погорілове Вітовського району Миколаївської області.

Майно йому належало відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 23 лютого 2006 року, виданого Жовтневою державною нотаріальної контори, що підтверджується витягом від 27 березня 2006 року про реєстрацію права власності на це майно.

Однак, за свого життя ОСОБА_3 спадщину, яку вона прийняла після смерті сина у виді зазначеної ј частини будинку, не оформила та померла 11 січня 2018 року.

За свого життя вона склала заповіт, яким заповіла на випадок своєї смерті усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право, своїй онуці ОСОБА_1, тобто позивачці в справі.

Вона прийняла спадщину, шляхом подання на протязі шести місяців після відкриття спадщини до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємців, які б згідно зі ст. 1241 ЦК України мала право на обов'язкову частку в спадщині судом не встановлено.

В той же час, вона не має можливості оформити спадщину після смерті бабусі на вказану ј частину житлового будинку, оскільки не було документально підтверджено прийняття нею спадщини після смерті власника цього майна, і через те, що вона не переоформила спадщину на своє імя.

Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що ј частина житлового будинку належала за життя ОСОБА_4 і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування, з врахуванням встановлення факту постійного проживання з ним на час відкриття спадщини матері ОСОБА_3, вона перейшла до останньої і входить до спадкової маси після її смерті і має успадковуватися його спадкоємцями, тобто позивачкою як єдиною спадкоємицею за заповітом.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити юридичний факт, відповідно до якого ОСОБА_3 постійно проживала з ОСОБА_4, який помер 12 грудня 2012 року, тобто на час відкриття спадщини, за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Мішково-Погорілове, вул. Уральська, 12.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 11 січня 2018 року, на Ѕ частину житлового будинку, розташованого по вул. Уральська 12 в с. Мішково-Погорілове Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину, його повний текст складено на 05 березня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко