ПОСТАНОВА

іменем України

29 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 1111/4754/12

провадження № 22-ц/4809/976/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І.(головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

скаржник Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

орган, дії якого оскаржуються - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 березня 2019 року у цивільній справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на дії державного виконавця, заінтересована особа: ОСОБА_1 , орган, дії якого оскаржуються - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі по тексту ПАТ «Родовід Банк») звернулося в суд зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа ОСОБА_1 , в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. при винесенні повідомлення від 10 січня 2019 року про повернення виконавчого документу (виконавчого листа у справі № 1111/4754/12, 2/1111/1225/12, виданого 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом міста Кіровограда) стягувачу без прийняття до виконання; скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. від 10 січня 2019 року про повернення виконавчого документу (виконавчого листа у справі № 1111/4754/12, 2/1111/1225/12, виданого 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда) стягувачу без прийняття до виконання; зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 . прийняти до виконання виконавчий лист у справі № 1111/4754/12, 2/1111/1225/12, виданий 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом міста Кіровограда.

Скаргу обґрунтовано тим, що старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В. виніс повідомлення від 10 січня 2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав, передбачених п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

В той же час, за виконавчим листом у справі №1111/4754/12, який був виданий 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда, стягненню підлягає сума у доларах США та гривнях, і за курсом валют станом на 10 січня 2019 року сума стягнення становить 22 761 341,30 грн., що більше 20 мільйонів гривень, а згідно з ч.4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 березня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича ставить питання про скасування ухвали суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не навів обґрунтування суми, яка підлягає стягненню, в розмірі значно меншому, ніж було визначено у резолютивній частині рішення суду, яке підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором, а саме: прострочена заборгованість по кредиту 110 123, 14 доларів США, прострочена заборгованість по процентам 6 110, 98 доларів США, пеня 682 526, 76 доларів США, 3% річних 9 726, 33 доларів США, прострочена плата за проведення розрахунків 21 410, 65 грн., 3% річних 1 936, 36 грн., а всього в гривневому еквіваленті 6 483 159, 82 грн.

В рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 6 483 159, 82 грн. звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки BMW E 66/740 LI, рік випуску 2007 року, колір чорний, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ - седан легковий В, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого Кіровоградським РЕВ ДАЇ при УМВС України в Кіровоградській області шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішено питання судових витрат.

На виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 листопада 2012 року та рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2013 року Ленінським районним судом м. Кіровограда 26 квітня 2013 року був виданий виконавчий лист по справі № 1111/4754/12 (провадження 2/1111/1225/12) (а.с.38-39).

07 грудня 2018 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла заява від ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по справі № 1111/4754/12 (провадження №2/1111/1225/12), виданого 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом міста Кіровограда (а.с.41-43).

10 січня 2019 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В. виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку із непідвідомчістю на підставі п.10 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки сума стягнення по виконавчому документу становить 6 483 159,82 грн., тобто сума зобов`язання менша від двадцяти мільйонів гривень, що суперечить Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, у редакції, чинній на час винесення повідомлення про повернення виконавчого документу від 10 січня 2019 року (далі по тексту Інструкція) (а.с.45-46).

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10 січня 2019 року прийняте державним виконавцем відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, оскільки стягувач не позбавлений права пред`явити виконавчий документ до виконання за належною підвідомчістю. Крім того, вказав, що доводи скаржника щодо суми заборгованості в розмірі 22 761 341, 30 грн. за курсом валют станом на 10 січня 2019 року є необґрунтованими, та такими, що суперечать судовому рішенню, яке набрало законної сили.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, виходячи з такого.

За положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) становить сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 49 цього Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2013 року у цивільній справі № 1111/4754/12 встановлено, що за умовами кредитного договору від 27 березня 2008 року, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті на загальну суму 123340 доларів США.

Вказаним рішенням було визначено суму боргу в іноземній валюті з її

відображенням в еквіваленті у гривні.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Саме таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц).

Таким чином, звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішення під час обчислення боргу в іноземній валюті державний виконавець повинен здійснювати з дотриманням вимог, визначених у ст.49 вказаного вище Закону, а тому повідомленням державного виконавця від 10 січня 2019 року було неправомірно повернуто виконавчий документ.

Крім того, ПАТ «Родовід Банк» посилався на підвідомчість судового рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у силу вимог пункту 4 Інструкції.

Так, за змістом пункту 4 Інструкції Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Офіційний курс НБУ долара США до гривні станом на 10 січня 2019 року (дата винесення повідомлення про повернення виконавчого документа) було встановлено на рівні 28.1221 гривні за 1 долар США.

Таким чином, еквівалент іноземної валюти (808487,21 доларів США), що підлягає стягненню за рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 березня 2013 року у цивільній справі № 1111/4754/12, на час винесення державним виконавцем повідомлення про повернення виконавчого документа, був більшим ніж двадцять мільйонів гривень, а відтак зазначене судове рішення на час звернення ПАТ «Родовід Банк» із заявою підвідомче Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, тому вказане повідомлення про повернення виконавчого документу прийнято з порушенням положень пункту 4 Інструкції.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 25 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Родовід Банк» Шевченка Андрія Миколайовича на дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановського Ю.В. задовольнити.

Визнати неправомірним повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10 січня 2019 року старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 .

Зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 Ю ОСОБА_5 . прийняти до виконання виконавчий лист у справі №1111/4754/12, виданий 26 квітня 2013 року Ленінським районним судом міста Кіровограда.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний