справа № 208/2629/19
№ провадження 2/208/2349/19
РІШЕННЯ

Іменем України

08 серпня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Пентраковської М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

1 Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

У своєму уточненому позові позивач зазначив, що 01 грудня 2010 року він, домовившись з відповідачем ОСОБА_2 відносно встановлення та умов припинення цивільних прав і обов`язків, передав, а відповідач отримала у власність грошові кошти, загальна сума яких становила 54 500 доларів США. На підтвердження укладання договору позики з позикодавцем, на умовах повернення позичених грошових коштів у строк до 01 лютого 2011 року та підтвердження самого факту отримання позики в грошовій формі, відповідач по справі надала розписку у якій зазначила дату її складання - 01 грудня 2010 року. У встановлений розпискою строк повернення позики - 01 лютого 2011 року, позичені гроші відповідач не повернула і стала ухилятися від виконання визначеного змістом розписки зобов`язання.

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив суд стягнути суму боргу, за договором позики від 01 грудня 2010 року, солідарно з відповідача та її чоловіка - ОСОБА_3 . За результатом розгляду позовної заяви, судом було винесено 14 березня 2014 року рішення за справою №208/1330/13, яким позовні вимоги було задоволено частково.

22 жовтня 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року за справою №208/1330/13 та постановлене нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_3 було відмовлено, а з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 72 820 доларів США., що еквівалентно 943019 грн.

Після набрання законної сили рішення від 22 жовтня 2014 року Апеляційного суду Дніпропетровської області, позивач отримав виконавчі листи та передав їх до Заводського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ на примусове виконання, але відповідач, ані добровільно ні примусово не виконала рішення суду.

Позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року, яка утворилася за час не виконання відповідачем чинного рішення суду. За результатом розгляду позовної заяви судом 17 березня 2016 року було винесено рішення за справою №208/7942/15-ц, яким позовні вимоги задоволено частково.

14 липня 2016 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та постановлене нове рішення, яким стягнуто з відповідача відсотки за користування грошима за договором позики за період з 23 жовтня 2014 року по 09 березня 2016 року - 17 282 долари США 45 центів, що за курсом НБУ станом на 09 березня 2016 року - 26,4971, що еквівалентно 457934,81 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 887,45 грн.; в решті рішення суду залишено без змін.

Після набрання законної сили рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позивач отримав виконавчі листи та передав їх до Заводського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ на примусове виконання.

27.12.2016 року за результатом вчинення дій Заводським відділом державної виконавчої служби ДМУЮ щодо примусового виконання чинних рішень суду, відповідач перерахувала на належний позивачу банківський рахунок грошові кошти у сумі 336,26 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовлялася добровільно та примусово виконувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року та від 14 липня 2016 року, позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року, яка утворилася за час не виконання відповідачем рішення суду, а саме з 10 березня 2016 року по 16 лютого 2018 року.

27 березня 2018 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/3921/17 постановлене рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто: три проценти річних з простроченої суми боргу в розмірі 3 175,93 доларів США станом на 16 лютого 2018 року, що за курсом Національного банку України станом на 27 березня 2018 року еквівалентно - 83 540,62; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 16 173,75 долари США станом на 16 лютого 2018 року, що за курсом Національного банку України станом на 27 березня 2018 року еквівалентно - 425 439 гривень 17 коп.; судовий збір - 5 089 гривень 80 коп.

Відповідно до чинних судових рішень, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 109 452 долари США 13 центів. Крім того, за чинними рішеннями суду з відповідача стягнуто судовий збір у загальній сумі 15 977 гривень 25 коп.

За результатом вчинення добровільних дій відповідача щодо виконання судових рішень, у взаємодії з Заводським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в період 2013-2019 роки, на належний позивачу банківський рахунок надійшли грошові кошти у загальній сумі 12 299 гривень 22 коп.

Таким чином, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором позики від 01 грудня 2010 року за час невиконання відповідачем чинних рішень суду в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, в загальній сумі 16 460 доларів США 50 центів, яка складається з: суми 3 процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання - 54500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, у розмірі 2396 доларів США 51 цент, що еквівалентно 60 751 гривні 33 коп.; суми процентів за користування чужими коштами - 54 500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, відповідно до ст. 1048 ЦК України, у розмірі 14 063 долари США 99 центів, що еквівалентно 356 521 гривні 00 коп. Зазначену заборгованість, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 .

Крім того, позивач прохає суд вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - ОСОБА_1 витрат судового збору в сумі - 3423 гривні 93 коп.; судові витрати по справі, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги, загальний остаточний розмір яких (разом із доказами їх понесення), у відповідності до ч.2 п.8 ст.141 ЦПК України буде подано позивачем або його представником протягом 5 днів після ухвалення рішення суду шляхом подання до суду заяви про розподіл судових витрат; керуючись п.10 ст. 265 ЦПК України в рішенні суду зазначити про нарахування 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання 54 500 доларів США, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; керуючись п.11 ст. 265 ЦПК України в рішенні суду визначити правила нарахування 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання, в сумі 54 500 доларів США, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу; керуючись п.10 ст. 265 ЦПК України в рішенні суду зазначити про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - 54 500 доларів США, відповідно до ст. 1048 Цивільного Кодексу України, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; керуючись п.11 ст. 265 ЦПК України в рішенні суду визначити правила нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 54 500 доларів США, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її присутності.

Надала суду відзив на позов, де зазначила, що такий позов визнається позивачем частково, а саме: в частині заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року за час невиконання відповідачем чинних рішень суду в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, в загальній сумі 16 460 доларів США 50 центів, яка складається з: суми 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання - 54500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, у розмірі 2396 (дві тисячі триста дев`яносто шість) доларів США 51 цент, що еквівалентно 60 751 гривні 33 коп.; суми процентів за користування чужими коштами - 54 500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, відповідно до ст. 1048 ЦК України, у розмірі 14 063 долари США 99 центів, що еквівалентно 356 521 гривні 00 коп. В решті позовних вимог просила відмовити, мотивуючи тим, що позивач хоче покласти невластиві виконавцю функції обрахунку в подальшому 3% річних і процентів за користування чужими грошима на заборговану відповідачем суму, функцію винесення рішень про стягнення з нею нарахованих самим позивачем грошових сум на його користь, та функцію виконання власних рішень. При цьому позивач навіть не притягує до участі у справі у якості третьої особи державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровський області, у якого знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з мене грошових сум на користь ОСОБА_1 , і якому він хоче фактично передати функції суду щодо винесення рішення про стягнення з мене в подальшому грошових коштів.

Крім того, від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву, де вона вказала, що позивач ОСОБА_1 розширено тлумачить зміст ч.ч.10, 11 ст. 265 ЦПК України, ототожнюючи поняття процентів та відсотків. У той же час вимог про стягнення із ОСОБА_2 відсотків або пені позов ОСОБА_1 не містить.

2. Заяви, клопотання учасників справи

26 липня 2019 року представником відповідача наданий суду відзив на позов.

06 серпня 2019 року позивачем подана заява про розгляд справи за його відсутності.

07 серпня 2019 року позивачем надана суду уточнена позовна заява.

08 серпня 2019 року представником відповідача надано суду доповнення до відзиву на позовну заяву.

3.Процесуальні дії суду

27 травня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

В судовому засіданні встановлено, що 01 грудня 2010 року ОСОБА_1 , домовившись з відповідачем ОСОБА_2 відносно встановлення та умов припинення цивільних прав і обов`язків, передав, а відповідач отримала у власність грошові кошти, загальна сума яких становила 54 500 доларів США.

На підтвердження укладання договору позики з позикодавцем, на умовах повернення позичених грошових коштів у строк до 01 лютого 2011 року та підтвердження самого факту отримання позики в грошовій формі, відповідач по справі надала розписку, у якій зазначила дату її складання - 01 грудня 2010 року. У встановлений розпискою строк повернення позики - 01 лютого 2011 року, позичені гроші відповідач не повернула і стала ухилятися від виконання визначеного змістом розписки зобов`язання (а. с. 11).

У лютому 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, яким просив суд стягнути суму боргу, за договором позики від 01 грудня 2010 року, солідарно з відповідача та її чоловіка - ОСОБА_3 . За результатом розгляду позовної заяви, судом було винесено 14 березня 2014 року рішення за справою №208/1330/13, яким позовні вимоги було задоволено частково.

22 жовтня 2014 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2014 року за справою №208/1330/13 та постановлене нове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_3 було відмовлено, а з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто грошові кошти у розмірі 72 820 доларів США., еквівалентно 943019 грн.

Після набрання законної сили рішення від 22 жовтня 2014 року Апеляційного суду Дніпропетровської області, позивач отримав виконавчі листи та передав їх до Заводського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ на примусове виконання, але відповідач, ані добровільно ні примусово не виконала рішення суду.

Позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року, яка утворилася за час невиконання відповідачем чинного рішення суду. За результатом розгляду позовної заяви судом 17 березня 2016 року було винесено рішення за справою №208/7942/15-ц, яким позовні вимоги задоволено частково.

14 липня 2016 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було скасовано рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області та постановлене нове рішення, яким стягнуто з відповідача відсотки за користування грошима за договором позики за період з 23 жовтня 2014 року по 09 березня 2016 року - 17 282 долари США 45 центів, що за курсом НБУ станом на 09 березня 2016 року - 26,4971 еквівалентно 457934,81 грн.; витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 887,45 грн.; в решті рішення суду залишено без змін.

Після набрання законної сили рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2016 року, позивач отримав виконавчі листи та передав їх до Заводського відділу державної виконавчої служби ДМУЮ на примусове виконання.

27.12.2016 року за результатом вчинення дій Заводським відділом державної виконавчої служби ДМУЮ щодо примусового виконання чинних рішень суду, відповідач перерахувала на належний позивачу банківський рахунок грошові кошти у сумі 336,26 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовлялася добровільно та примусово виконувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2014 року та від 14 липня 2016 року, позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року, яка утворилася за час не виконання відповідачем рішення суду, а саме з 10 березня 2016 року по 16 лютого 2018 року.

27 березня 2018 року рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №208/3921/17 постановлене рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто: три проценти річних з простроченої суми боргу в розмірі 3 175,93 доларів США станом на 16 лютого 2018 року, що за курсом Національного банку України станом на 27 березня 2018 року еквівалентно - 83 540,62; проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 16 173,75 долари США станом на 16 лютого 2018 року, що за курсом Національного банку України станом на 27 березня 2018 року еквівалентно - 425 439 гривень 17 коп.; судовий збір - 5 089 гривень 80 коп. (а. с. 12 - 13).

Відповідно до чинних судових рішень, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 109 452 долари США 13 центів. Крім того, за чинними рішеннями суду з відповідача стягнуто судовий збір у загальній сумі 15 977 гривень 25 коп.

За результатом вчинення добровільних дій відповідача щодо виконання судових рішень, у взаємодії з Заводським відділом державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в період 2013-2019 роки, на належний позивачу банківський рахунок надійшли грошові кошти у загальній сумі 12 299 гривень 22 коп.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення процентів від прострочення виплат боргового зобов`язання відповідно до вимог ст.625 ЦК України та процентів за користування чужими коштами відповідно до вимог ст.1048 ЦК України.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення глав 48, 50 і 71 ЦК України та обраний спосіб захисту стягнення боргу за договором позики.

5. Оцінка суду

Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв`язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплатити суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України.

Крім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст.ст. 625, 1048 ЦК України.

Таким чином, як позикодавець позивач має право на одержання від позичальника сум, передбачених ч.2 ст.625 та ч.1 ст.1048 ЦК України. Вказаний висновок базується на викладених у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року №6-37цс15 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як слідує з договору позики між позивачем та відповідачем та підтверджено розпискою від 01 грудня 2010 року, розмір процентів за користування коштами не встановлено, а тому, відповідно до ст.1048 ЦК України, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, до сплати відповідачем підлягають: сума 3 (трьох) відсотків річних від прострочення виплати зобов`язання в розмірі 54 500 доларів США, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, за період з 17.02.2018 року до 05.08.2019 року включно, що становить 2 396 доларів США 51 цент та еквівалентно 60 751 гривні 33 коп.; розрахована сума процентів за користування чужими коштами, за період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року, становить 14 063 долари США 99 центів, що еквівалентно 356 521 гривні 00 коп.

Відповідно до п.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Відповідно до п.11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою) який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики від 01 грудня 2010 року за час невиконання відповідачем своїх зобов`язань в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, в загальній сумі 16 460 доларів США 50 центів, яка складається з: суми 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання - 54500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, у розмірі 2396 доларів США 51 цент, що еквівалентно 60 751 гривні 33 коп.; суми процентів за користування чужими коштами - 54 500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно, у розмірі 14 063 долари США 99 центів, що еквівалентно 356 521 гривні 00 коп. підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про нарахування 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання 54 500 доларів США, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; визначення правил нарахування 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу; зазначення про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами - 54 500 доларів США, відповідно до ст. 1048 Цивільного Кодексу України, до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування; визначення правил нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 54 500 доларів США, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так, статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цими законами випадках на приватних виконавців.

Тобто органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду, за змістом закону, є органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених цим законом випадках приватні виконавці.

Зведене виконавче провадження про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 знаходиться в провадженні державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровський області.

Суд вважає, що на державного виконавця неможливо покласти невластиву функції обрахунку в подальшому 3% річних і процентів за користування чужими грошима на заборговану суму, функцію винесення рішень про стягнення нарахованих ним самим грошових сум на користь ОСОБА_1 , та функцію виконання власних рішень.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб). Стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік рішень і виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню. В цьому переліку відсутні рішення або виконавчі документи, складені самою особою чи органом, що здійснює примусове виконання рішення суду.

Ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені вимоги до виконавчого документа, а п.п. 6 ч.4 ст. 4 цього Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, без прийняття до виконання, якщо виконавчий лист не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Підпунктами 1 - 22 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачені права (повноваження) виконавців, не передбачено право виконавців самостійно розраховувати та визначати грошові суми до стягнення з фізичних або юридичних осіб замість суду.

Наведене свідчить, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» посадова особа чи орган, який здійснює примусове виконання рішення суду, не мають повноважень щодо внесення рішень (постанов тощо) про стягнення з фізичних чи юридичних осіб на користь інших фізичних чи юридичних осіб грошових коштів, не мають права видавати (оформляти) виконавчі документи та лише вправі виконувати судові рішення та рішення інших органів (посадових осіб), оформлені ними відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, надання судом за вищевказаними позовними вимогами ОСОБА_1 невластивих виконавцю функцій і повноважень може призвести до свавілля останнього та грубого порушення прав відповідача.

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

6. Щодо судових витрат

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 3 423 гривні 93 коп. на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 8, 536, 610, 611, 625, 629, 694, 1046, 1047, 1048, 1049,1050, 1052, 1214 ЦК України, ст.ст.12, 76, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2

- 2 396 (дві тисячі триста дев`яносто шість) доларів США 51 цент, що еквівалентно 60751 (шістдесяти тисячам сімсот п`ятдесят одній) грн. 33 коп. - сума 3 (трьох) процентів річних від прострочення виплати боргового зобов`язання в сумі 54 500 доларів США, в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно;

- 14 063 (чотирнадцять тисяч шістдесят три) доларів США 99 центів, що еквівалентно 356 521 (триста п`ятдесят шість тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. - суму процентів за користування чужими коштами 54 500 доларів США в період з 17 лютого 2018 року до 05 серпня 2019 року включно;

- 3 423 (три тисячі чотириста двадцять три) грн. 93 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Усього: 420 696 (чотириста двадцять тисяч шістсот дев`яносто шість) грн. 26 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Похваліта С. М.