ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2046/19 Справа № 176/1490/15 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1

на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року

по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В жовтні 2017 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що має ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого проживаючим за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , заборгованість за кредитним договором №DNJ0GA від 24.04.2008 року станом на 10.11.2015 року у загальному розмірі 19 899,41 доларів США, що за курсом 22,75 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.11.2015 року складає 452 711,58 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 14290,88 доларів США, що в еквіваленті становить 325 117,52 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 5436,09 доларів США, що в еквіваленті становить 123 671,05 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 172,44 доларів США, що в еквіваленті складає 3923,01 грн. А також, 2474 (дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 12 коп. на відшкодування частини сплаченого судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині відмови у стягненні пені та в цій частині ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку щодо стягнення пені в повному обсязі, в іншій частині за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними, рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними та постановити нове рішення, яким в задоволені позову АТ КБ ПриватБанк відмовити, а за зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року стверджує, що з доводами викладеними у апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк не погоджується.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов до висновку, що факт існування кредитних відносин між сторонами є доведеним, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за кредитом, відсотками та комісією станом на 10.11.2015 року у сумі 19 899,41 доларів США (екв. 452 711,58грн.).

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») був укладений кредитний договір №DNJ0GA, за умовами якого, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 17 124,75 доларів США, на наступні цілі: у розмірі 15050 дол. США на споживчі цілі, у розмірі 301,00 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 86,00 дол. США - страхування майна, 75,25 дол. США - особисте страхування, а також у розмірі 1612,50 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору та з кінцевим терміном повернення до 24.04.2018 року. Відповідно до договору кредит погашається щомісячно рівними платежами, щомісячний платіж 228,45 доларів США (а.с. 10-12 т.1).

Кредит видавався для придбання житла/споживчий кредит,

Пунктом 8.3. кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов'язань за даним договором виступає іпотека квартири, 3-кімнатна квартира загальною площею 61,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

21 березня 2012 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору № DNJ0GA від 24.04.2008 року, згідно якої суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 2936,57 доларів США пені. Також, сторони домовились, що період сплати кредиту починається з 21.03.2012 року, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 367,98 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а.с.79, 80 т.1).

14 січня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № DNJ0GA від 24.04.2008 року, згідно якої, суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшено на 2037,30 доларів США пені. Також, сторони домовились, що період сплати кредиту починається з 14.01.2013 року, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 390,95 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Графік погашення кредиту викладено в новій редакції (а.с.15, 16, 77,78 т.1).

ОСОБА_1 зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 29 389,57 доларів США, яка складалася з: 14 290,88 доларів США заборгованість за кредитом, 5 436,09 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 172,44 заборгованість по комісії за користування кредитом, 8 080,19 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, 10,99 доларів США штраф (фіксована частина), 1 398,98 доларів США штраф (процентна складова).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання.

Отже, види забезпечення виконання зобовязань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобовязання боржником шляхом встановлення доданих гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобовязань будь-яким з видів передбачених ст. 546 ЦК України, також створює зобовязальні правовідносини між кредитором та боржником.

Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлюється загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобовязання, незалежно від того, виникли чи ні у звязку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Згідно ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і обовязки відповідно до договору. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відмовляючи в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення пені у розмірі 8080,19 доларів США (екв. 183 824,32 грн.), суд першої інстанції дійшов до висновку, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи, що згідно до абз. 5 п. 6 Додаткової угоди №2 термін позовної давності про стягнення пені становить 50 років та розмір пені є значно меншим, ніж заборгованість за тілом кредиту, тому вона підлягає стягненню в повному розмірі.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання окремих пунктів договору недійсними. В обґрунтування своєї позовної заяви ОСОБА_1 посилається на те, що вимоги викладені у п.4.2 кредитного договору №DNJ0GA від 24.04.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим нині АТ КБ «ПриватБанк» стосовно сплати щомісячної винагороди у розмірі 0,48 річних від суми зарезервованих ресурсів та п.п.5.3, 6.4 цього договору не відповідають вимогам закону і навіть є нікчемними. Також просить зарахувати в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNJ0GA від 24.04.2008 року по тілу кредиту суму сплаченої комісії у розмірі 342,97 доларів США.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

У відповідності ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуваннячм вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з преамбулою Закону України Про захист прав споживачів цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені. В договорі передбачені усі істотні умови договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; з відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що на момент укладення договору позичальнику була надана повна та вичерпна інформація, необхідна та достатня для прийняття ним зваженого та свідомого рішення щодо отримання кредиту та укладений кредитний договір відповідає положенням статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що при укладенні кредитного договору були дотримані усі норми чинного законодавства України та відсутні передбачені Законом України Про захист прав споживачів підстави для визнання недійсним кредитного договору.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_1 про те, що виконання умов кредитного договору не є підставою вважати, що позичальник погодився на умови кредитування, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу колегією суддів розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору банком було допущено чисельні порушення законодавства про захист прав споживачів, колегія суддів ставиться критично, оскільки, ОСОБА_1 не доведено, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору йому не була надана інформація, яка б не давала можливості в повній мірі усвідомлювати, який договір він укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що в свою чергу могло б призвести до порушення прав позивача.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в діях банку містяться явні, очевидні ознаки обману його як споживача, не приймаються до уваги, оскільки кредитний договір укладено в письмовій формі, підписано сторонами та скріплено печаткою банку, тобто він є чинним.

Згідно з ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобовязань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Крім того, як розяснено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи зобовязання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і, таким чином, ефективного вибору.

Директива розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди.

Згідно з п. 2 ст. 7 Директиви, комерційна діяльність вважається такою, що вводить в оману, якщо вона містить недостовірну інформацію або створює загальне враження, що вводить чи може ввести в оману, навіть, якщо інформація вірна у відношенні одного або декількох елементів такої інформації.

Разом з тим, бездіяльністю, що вводить в оману вважається така комерційна діяльність, в котрій, виходячи з фактичної ситуації, приймаючи до уваги всі особливості, обставини та обмеження комунікативного середовища, продавець не надає суттєво необхідної середньостатистичному споживачеві інформації для прийняття обдуманого рішення щодо угоди, що веде або може призвести до укладення середньостатистичним покупцем угоди, яка не була б укладена ним при інших обставинах. Також, бездіяльністю, яка вводить в оману визнається ненадання продавцем або несвоєчасне надання в двоякій, нечіткій, незрозумілій формі інформації, що вважається суттєвою. Зокрема, суттєвою є інформація про ціну угоди.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг).

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Однак, апелянтом, а ні до позовної заяви, а ні до апеляційної скарги, не надано жодного доказу щодо введення позичальника в оману.

Приведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк підлягає задоволенню, рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року скасуванню в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 пені у розмірі 8080,19 доларів США.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 8080,19 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 4136,04 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови у стягненні пені.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 8080,19 доларів США.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»судові витрати в розмірі 4136,04 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_2