Головуючий в 1 інстанції Васильченко О.Г.
Доповідач Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Маріуполь

Донецькій апеляційний суд в складі:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М.,

Мироненко І.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду Донецької області від 25 березня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

26 листопада 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Позов мотивовано тим, що відповідно до кредитного договору від 06.11.2006р., укладеного з ОСОБА_3 , останньому був наданий кредит у розмірі 17500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.11.2021року. 15.09.2015 року ОСОБА_3 помер. На день смерті позичальника заборгованість за кредитним договором становить 14799,65 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 12240,27 доларів США - еквівалентно 328528,85 грн, заборгованості по процентам в розмірі 2024,56 доларів США, заборгованості по комісії 525 доларів США, пені 9,82 доларів США.

Відповідачі постійно проживали з померлим ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тому вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входять кредитні зобов`язання померлого. 18.07.2016р. було отримано відповідь з Першої маріупольської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. При цьому згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 07.02.2018р. АТ КБ «Приват Банк» направило відповідачам лист-претензію, будь-яких дій щодо повернення заборгованості спадкодавця виконано не було. Тому просять стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 06.11.2006 року в сумі 328528,85 грн та судовий збір в сумі 4 927,93 грн..

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилається на неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що спадкоємцем, який постійно прожив разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі. Вказана обставина підтверджується тим, що вони були зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальник ОСОБА_3 надав в іпотеку рухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Смерть іпотекодавця не є підставою для припинення іпотеки.

У встановлений законом строк відповідачі не подали заяв про відмову від прийняття спадщини, а тому вона вважається такими, що прийняли спадщину у розумінні ст.1268 ЦПК України.

На думку позивача суд не врахував, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного у спадщину, не з`ясував, чи відкрилася спадщина, чи наявне спадкове майно, яка його вартість. Банк не було повідомлено, хто зі спадкоємців прийняв спадщину після смерті позичальника, як передбачено ст. 1281 ЦК України.

Разом з тим, правила статті 1281 ЦК України не застосовуються до зобов`язань, забезпечених іпотекою. А згідно з ст.23 Закону України «Про іпотеку» до спадкоємця переходять не лише права та обов`язки іпотекодавця, а й обов`язки за основним зобов`язанням у межах вартості спадкового майна.

Позивач вважає, що належно довів суду обставини щодо наявності та розміру боргових зобов`язань боржника на день відкриття спадщини, а відповідачі повинні в свою чергу в разу заперечення проти позову довести розмір своєї відповідальності перед кредитором, а саме розмір майна, успадкованого кожним із спадкоємців.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Банк вважає, що обсяг спадкового майна, до якого входить квартира АДРЕСА_2 , є достатнім для задоволення вимог кредитора.

АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та вирішити питання щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Представник позивача належним чином повідомлений про розгляд справи телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду за №1323 (а.с.79), до суду не явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі та про витребування доказів.

Відповідачі також належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень із викликом до суду, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення справи не направляли.

Згідно з частиною 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, та враховуючи викладені обставини, відповідно до статті 372 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав, які б свідчили про неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні без присутності представника відповідача , колегія суддів розглянула справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 12 квітня 2017 року у справі № 6-2962цс16.

За змістом ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Судом встановлено, що 06.11.2006 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17500 доларів США з кінцевим терміном повернення 06.11.2021 року (а.с. 11-13)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.(а.с.18)

04 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст.1281 ЦК України з метою виявлення кола спадкоємців померлого та вимогою включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу та повідомленням спадкоємців про наявність кредитної заборгованості (а.с.22)

Згідно з повідомленням нотаріальної контори від 23 червня 2016 року вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась даною нотаріальною конторою. Для перевірки інформації щодо наявності спадкової справи за даними Спадкового реєстру кредитору пропоновано оплатити таку перевірку. (а.с.23)

Даних щодо результатів такої перевірки суду позивачем не надано.

23 січня 2018 року до спадкоємців ОСОБА_3 - відповідачів по справі - було направлено лист-претензію про погашення боргу перед позивачем. (а.с.23)

Судом першої інстанції з Першої маріупольської державної нотаріальної контори витребувана інформаційна довідка станом на 19.02.2019 року зі спадкового реєстру №55186306 щодо відсутності спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . (а.с.47).

Враховуючи ці обставини, а також те, що встановити вартість майна одержаного у спадщину відповідно до вимог ст.1282 ЦК України неможливо, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.

Такі висновки суду цілком відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Оскаржуючи судове рішення, позивач вказував, що позичальником укладено із Банком договір іпотеки для забезпечення виконання кредитного договору, предметом якого є квартира, де проживають відповідачі.

Зі змісту кредитного договору від 06 листопада 2006 року, укладеного між Банком та ОСОБА_3 , вбачається, що забезпеченням позичальником зобов`язань за кредитним договором виступає залог - трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , інші види поручительства (а.с.11).

Договору іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_4 , укладеного Банком з будь-якою особою, суду не надано.

З метою перевірки доводів апеляційної скарги колегією суддів досліджена інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 23.05.2019 року, з якої вбачається, що відомості про право власності на вказане нерухоме майно відсутні. В реєстрі іпотек вказана нерухомість також не зареєстрована. З відомостей єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 31.07.2005 року на квартиру накладений арешт на підставі постанови ВДВС Жовтневого РУЮ м.Маріуполя , і власником ? частини квартири АДРЕСА_4 на момент внесення обтяження 31.07.2005 року був зареєстрований ОСОБА_3 . (а.с.78а).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що предметом іпотеки є квартира, в якій проживають відповідачі, тому вони, як спадкоємці, отримали не лише права та обов`язки іпотекодавця, а й обов`язки за основним зобов`язанням у межах вартості спадкового майна, не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст.12 та ст.81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасники справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в ч.ч. 2,3 ст.83 ЦПК України, а саме, позивачем разом із поданням позовної заяви, відповідачем разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з даним позовом, клопотання про витребування будь-яких доказів не заявляв.

13 грудня 2019 року суд першої інстанції прийняв до розгляду позовну заяву, відкрив провадження у справі й ухвалив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін 05.02.2019 року.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін позивач разом з позовом не заявляв ( ч.7 ст. 279 ЦПК України).

05.02.2019 року справа не розглянута, а судом направлено запит до нотаріальної контори щодо наявності спадкової справи (а.с.43).

25 березня 2019 року представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, вказав, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення(а.с.48).

25 березня 2019 року суд розглянув позов на підставі наданих доказів без участі сторін, ухвалив заочне рішення.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені ст.367 ЦПК України. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.ч. 2,3 ст.367 ЦПК України).

Під час апеляційного розгляду на адресу Донецького апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача про витребування в порядку ст. 84 ЦПК України доказів з метою виявлення спадкоємців та спадкового майна. При цьому, обґрунтовуючи неможливість подання даного клопотання у встановлені строки, представник позивача посилався на розгляд справи в заочному порядку, вказував, що суд не взяв до уваги реєстрацію у паспорті відповідачів.

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем не було наведено поважних обставин, які унеможливлювали своєчасне подання заяви про витребування відповідних доказів до суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Крім того, судом першої інстанції до розгляду справи по суті вже було витребувано відомості про наявність спадкової справи після померлого позичальника ОСОБА_3 , і отримана інформаційна довідка про відсутність спадкової справи (а.с.46).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, враховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Судді Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

І.П. Мироненко