ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4742/19 Справа № 211/5507/18 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі та повний текст судового рішення складено 08 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 вересня 2018 року приблизно о 09-30 год. під час судового засідання в Довгинцівському районному суду м.Кривого Рогу по справі №211/1842/18 в залі судового засідання ОСОБА_3 подала зустрічний позов по справі. До зустрічного позову додавався висновок експерта у галузі права ОСОБА_2 . Зустрічний позов разом з висновком були досліджені суддею та не прийняті, до спільного провадження, але інформація вказана у висновку стала відома як мінімум двом особам, у висновку ОСОБА_2 вказав, що « ОСОБА_1 страждає на психічні розлади», «я особисто бачив його неадекватну поведінку», «через неадекватні дії працівника і представника в частині судових засідань ОСОБА_1», «є всі підстави стверджувати, що всі неадекватні дії ОСОБА_1 31.01.2018 року, 23.04.2014 року та 03.05.2018 року викликані психічною хворобою, що має стійкий характер», «неадекватні дії представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», «так як ОСОБА_1 причинив шкоду через хворобу», по тексту висновку вбачається, що відповідач поставив позивачеві діагноз «шизофренія».

Позивач не вважає факт психічного захворювання особи принизливим, образливим, а вважає образливим та принизливим факт розповсюдження неправдивої інформації про його психічний стан. Позивач вказує, що відповідач обізнаний в процедурі визначення психічної хвороби людини, обізнаний, що він не має відповідної кваліфікації для проведення таких досліджень, визнає, що він не є спеціалістом у галузі психіатрії, і не є судово-психіатричним експертом, говорить, що він фахівець права, але стверджує, що позивач психічно хвора людина. Відповідач публічно, в присутності мінімум трьох осіб, в присутності двох жінок, стверджував, що позивач-хвора людина та у нього на весні відбувається загострення. Те що позивач психічно хвора людина, є недостовірною інформацією, неправомірно поставивши діагноз психічної хвороби, відповідач образив позивача, умисно принизив його честь та гідність. Поширення такої інформації порочить честь та гідність позивача, змінює його позитивну соціальну оцінку, як особи, в очах оточуючих людей, колег по роботі. Тому позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_2 направити на ім`я пані ОСОБА_3 та пані судді ОСОБА_5 протягом 3 робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили листи наступного змісту: «Я ОСОБА_2 у Висновку від 23.08.2018 року по справі № 211/1842/18 розповсюдив про ОСОБА_1 недостовірну, неправдиву інформацію, що він страждає на психічні розлади».

Відповідач систематично, публічно поширює неправдиву інформацію щодо позивача, щоб змінити ставлення у суспільства до позивача як до людини та як до юриста, що спричиняє йому моральні страждання, які позивач оцінює в 170000 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, відмовлено в повному обсязі.

Судові витрати компенсовані за рахунок держави.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушує питання про скасування судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати положення ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» щодо неможливості притягнення відповідача до відповідальності за оціночні судження, оскільки зробив висновки, які не відповідають обставинам справи. Вказує на те, що проблема суду полягає в неможливості визначитися з критеріями, яка характеризують два взаємопротилежних інститути: фактичні твердження і оціночне судження, припущення, тому вважає, що ця помилка суд призвела до неправильних висновків та ухвалення незаконного і необґрунтованого судового рішення.

Позивач зазначає, що відповідач у своєму висновку навидить фактичні дані: - відповідач був свідком особисто (« …. я особисто бачив»); вказує на конкретні дати («31.01.2018, 23.04.2018, 03.05.2018») прояви хвороби позивача; вказує на стійкість його хвороби («що має стійкий характер»); вказує на наявність у нього шкоди саме через хворобу позивача (« ОСОБА_1 причинив шкоду через хворобу»); стверджує, що ОСОБА_1 шизофренік. При цьому, апелянт вказує, що наведене ним і є фактичними даними, тільки вони не мають підтвердження належними доказами, однак відповідач стверджує, а не припускає.

Апелянт наголошує на тому, що він надав докази, які свідчать про його психічний стан і спростовують наявність у нього шизофренії, та спростовують твердження про стійкість психічного захворювання.

Окрім того, позивач не погоджується із висновком суду, що ним не надані докази його моральних страждань, вказує, що розповсюдження відповідачем щодо нього неправдивої інформації про шизофренію призвели до моральних страждань, оскільки він відчуває відсутність рівноваги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 вересня 2018 року приблизно о 09-30 год. під час судового засідання в Довгинцівському районному суду м.Кривого Рогу по справі №211/1842/18 в залі судового засідання ОСОБА_3 подала зустрічний позов по справі. До зустрічного позову додавався висновок експерта у галузі права ОСОБА_2 . Зустрічний позов разом з висновком були досліджені суддею та не прийняті, до спільного провадження, але інформація вказана у висновку стала відома як мінімум двом особам. У висновку ОСОБА_2 вказав, що « ОСОБА_1 страждає на психічні розлади», «я особисто бачив його неадекватну поведінку», «через неадекватні дії працівника і представника в частині судових засідань ОСОБА_1», «є всі підстави стверджувати, що всі неадекватні дії ОСОБА_1 31.01.2018 року, 23.04.2014 року та 03.05.2018 року викликані психічною хворобою, що має стійкий характер», «неадекватні дії представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», «так як ОСОБА_1 причинив шкоду через хворобу», по тексту висновку вбачається, що відповідач поставив позивачеві діагноз «шизофренія» (а.с.7-9, 10-14, 15-22).

З медичної довідки форми №122-2/о від 20.04.2017 року, виданої КЗ «КПНД» ДОР видно, що у ОСОБА_1 психіатричні показання відсутні (а.с.30).

Згідно медичної довідки форми №133/о від 24.04.2018 року, виданої КЗ «КМЛ» у ОСОБА_1 протипоказання відповідно до Переліку психічних захворювань відсутні, для роботи придатний. (а.с.31).

Суд, першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що внаслідок дій відповідача йому було заподіяно будь-яких моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, що позивачем не доведено наявність як самого факту душевних, психічних чи фізичних страждань, їх обсягу, тривалості, тяжкості і т.п., так і не доведено протиправних дій відповідача про поширення недостовірної інформації, що висловлювання відповідача в бік позивача вказані у висновку не містять під собою підґрунтя та не містять фактичних даних, це є просто необґрунтовані особисті судження відповідача, які ніяким чином не можуть вплинути на ділову репутацію позивача, оскільки вони навіть не являються відповідно ст.277 ЦК України, недостовірною інформацією про особу, що думка відповідача є лише його особистим судженням, і ніяк не змінить вже сформовану суспільну думку та оцінку про позивача як людину та юриста.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних мотивів.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї та права вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування моральної шкоди, нанесеної збором, зберіганням, використанням та поширенням недостовірної інформації. Конституцією України, а саме ст.34 кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьблять її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності, честі та недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

Таким чином, позов про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування і заборону розповсюдження недостовірної інформації вправі пред`явити фізична особа відносно якої поширена недостовірна інформації, що порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права

Відповідно до частини першої статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Положеннями п.4 ч.2 статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Конституція України передбачає, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право на повагу до його гідності.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та Основний закон держави, гарантують кожному право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Найпоширенішим і водночас найдієвішим способом захисту честі, гідності та ділової репутації є судовий.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК

та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи .

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Як вбачається зі змісту висновку експерта у галузі права ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_3 по справі №211/1842/18, його автор на а.с.16 зазначає, що він має значний досвід спілкування з особами з психіатричними вадами, в тому числі, безпосередньо в їх середовищі (в психіатричних лікарнях) - тому його висновки базуються на практичному виявленні ознак психічних розладів.

На а.с.18, абз.7, зазначеного висновку, експерт в галузі права ОСОБА_2 вказує, що юрист АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 страждає на психічні розлади, що він особисто бачив його неадекватну поведінку в різних судах. Далі на а.с.19 абз.4 автор висновку, посилаючись на декілька витягів з позовної заяви ОСОБА_1 , вказує на те, що вони відповідають всім критеріям шизофренії, нижче на цьому ж аркуші справи, ОСОБА_2 стверджує, що всі неадекватні дії ОСОБА_1 31.01.2018, 23.04.2014, 03.05.2018 викликані психічною хворобою, що має стійкий характер, але переконати в цьому суд може лише спеціаліст-психіатр. Окрім того на а.с.20, зазначеного висновку, вказано, що ОСОБА_1 причинив шкоду через хворобу. Тобто, не тільки ставить під сумнів, а й стверджує про ділові якості та репутацію позивача як юриста, безпідставно, стверджуючи про незадовільний психічний стан його здоров`я.

На думку колегії суддів відповідач ОСОБА_2 у своєму висновку безпідставни стверджує про психічну хворобу позивача у виді шизофренії, яка має стійкий характер, тоді, як надані позивачем докази повністю спростовують ці твердження.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів, а саме: медичної довідки форми №122-2/о від 20.04.2017 року, виданої КЗ «КПНД» ДОР видно, що у ОСОБА_1 психіатричні показання відсутні (а.с.30) та медичної довідки форми №133/о від 24.04.2018 року, виданої КЗ «КМЛ» у ОСОБА_1 протипоказання відповідно до Переліку психічних захворювань відсутні, для роботи придатний (а.с.31).

Колегія суддів приходить до висновку, що такі твердження відповідача ОСОБА_2 щодо позивача ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки вони спростовані наведеними вище довідками, а тому є образливими та такими, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача як юриста та добропорядної людини.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, не врахував наведені норми матеріального права та обставини справи, не повно дослідив наявні у справі докази і надав їм не належну оцінку та дійшов до помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення.

Беручи до уваги роз`яснення, які містяться у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де зазначено, що задовольняючи позов про захист честі, гідності та ділової репутації, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Разом з тим, вимоги позивача ОСОБА_1 щодо зобов?язання ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_1 страждає на психічні розлади шляхом направлення на ім`я ОСОБА_3 та судді ОСОБА_5 протягом трьох робочих днів з моменту набрання чинності рішення суду листів про спростування цієї недостовірної інформації, не можуть бути задоволені, оскільки таке примусове зобов`язання як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК.

Суд апеляційної інстанції вважає, що інформацію, зазначену у висновку експерта у галузі права ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_3 по справі №211/1842/18 стосовно ОСОБА_1 , щодо того, що останній страждає на психічні розлади, слід визнати недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Колегія суддів, погоджується з доводами позивача про те, що йому завдано моральну шкоду приниженням його честі та гідності та ділової репутації, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивача, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст.28 Конституції України, та ст.ст. 270, 297 ЦК України.

Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст.280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням.

Компенсація моральної шкоди - це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних - внаслідок цього порушення - приниженням оцінки її гідності.

Право на компенсацію моральної шкоди - це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку.

У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини - це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо.

Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року справа №308/2695/15-ц.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності та співмірності завданих позивачу моральних страждань та заподіяною шкодою.

Позивачем ОСОБА_1 зазначено про завдання йому відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 170000 грн.

Колегія суддів, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, враховує ступінь вини відповідача, який у своєму висновку експерта зазначив неправдиву інформацію, яка не відповідає дійсності та ображає позивача, глибину його моральних страждань, честь та гідність якого була принижена, що спричинило йому моральні страждання, тому, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, вважає, що справедливою сатисфакцією моральної шкоди буде розмір відшкодування на користь ОСОБА_1 в сумі 25000 грн., яку слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що слід розподілити судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_1 під час подачі позову, а також апеляційної скарги на оскаржуване рішення на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору. Позов ОСОБА_1 містив дві вимоги: немайнового характеру і вимогу про відшкодування моральної шкоди в розмірі 170000 грн.

Виходячи з положень статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання апеляційної скарги на рішення суду, ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01 січня 2018 року становив 1762 грн.

Таким чином позивач ОСОБА_1 повинен був би сплатити судовий збір за подання позову в розмірі 3254,80 грн., виходячи з розрахунку - 1762 грн.х0,4 =704,80 грн. (за вимогу немайнового характеру) та 2550 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди в розмірі 170000, відповідно розрахунку -170000х1,5% =2550 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди задоволені частково в розмірі 25000 грн., то відповідно в цій частині стягненню підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, виходячи з розрахунку 2550х25000/170000 =375 грн. Отже, стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір в розмірі -1079,80 грн., відповідно розрахунку -704,80 грн.+ 375 грн.

За подання апеляційної скарги на рішення суду, звільнений від сплати судового збору позивач повинен був би сплатити судовий збір в розмірі 4882,20 грн., відповідно розрахунку -3254,80 грн.х1,5=4882,20 грн., однак, оскільки позов судом апеляційної інстанції задоволено частково, то і судовий збір, який належить стягнути з відповідача на користь держави буде становить -1619,70 грн., відповідно до задоволених позовних вимог, згідно розрахунку - 1079,80 грн.х1,5, а всього стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає судовий збір в розмірі - 2699,50 грн., відповідно розрахунку -1079,80 грн.+ 1619,70 грн.

Керуючись ст.367, ст.368, п.2 ч.1 ст.374, п.п. 1-4 ч.1 ст.376, ст.381, ст.382, ст.383, ст.384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогку Дніпропетровської області міського від 06 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати інформацію, зазначену у висновку експерта у галузі права ОСОБА_2 на замовлення ОСОБА_3 по справі №211/1842/18 стосовно ОСОБА_1 , що останній страждає на психічні розлади, недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ), мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 - 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2699,50 (дві тисячі шістсот дев`яносто девять) грн. 50 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.06.2019 року.

Головуючий:

Судді: