Справа № 140/428/19
Провадження № 22-ц/801/1073/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуСправа № 140/428/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року, ухваленого суддею Царапорою О.П. в м. Немирові, в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом, у якому просила: стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кошти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дочкою 23-річного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовна заява мотивована тим, що 14.02.1999 ОСОБА_2 зареєструвала з ОСОБА_1 шлюб.

У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Після фактичного розірвання сімейних стосунків діти перебувають практично на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач майже не надає коштів на утримання дітей.

Також вказала, що ОСОБА_1 офіційно не працює, заробіток є нерегулярним, частину доходу отримує в натурі, який є досить значним.

Старша дочка немає самостійного заробітку, потребує матеріальної допомоги, навчається на другому курсі медичного факультету.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошові сумі в розмірі 1500 гривень від усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень від усіх видів доходів відповідача, щомісяця, починаючи з 19.02.2019 і до досягнення дитиною 23 річного віку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішено питання про судові витрати. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення, яким призначити аліменти в розмірі по 1050 гривень щомісячно на кожного із дітей.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем приховано ту обставину, що відповідач офіційно працює, однак, не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей у визначеному оскаржуваним рішенням розмірі; не заперечує про стягнення з нього на користь позивача на утримання двох дітей аліментів, але в меншому розмірі, ніж визначено оскаржуваним рішенням - по 1050 гривень щомісячно.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшло.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач хоч і офіційно не працює, однак він зобов`язаний утримувати власних дітей. Тверда грошова сума, яку просить стягувати позивач із відповідача у сумі 5000 гривень на двох дітей щомісячно є завищеною. Позивачем не доведено, що за своїм матеріальним становищем відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі заявлених позовних вимог. Тому з урахуванням вищенаведеного, положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача слід стягнути у меншому розмірі, ніж просить позивач, а саме по 1500 гривень на кожну дитину.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що ними не заперечується.

У вказаному шлюбі у сторін народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7) та син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради №172 від 08.02.2019, позивач ОСОБА_2 із дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на повному утриманні матері (а.с.6).

Дочка ОСОБА_4 є студенткою 2 курсу Вінницького національного медичного університету IV рівня акредитації за державним замовленням, про що свідчить видана навчальним закладом довідка № 241 від 07.02.2019 (а.с.9).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. ст. 198, 199).

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на неповнолітнього ОСОБА_3 . Однак, суд в повінй мірі не дослідив питання, які стосуються платника аліментів, зокрема, його матеріальне становище.

Колегія суддів бере до уваги, що позивачем не обґрунтовано заявленого до стягнення розміру аліментів, а саме - 3000 гривень на неповнолітнього сина, рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також ту обставину, що в даній справі вирішується ще й питання про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №346/103/17-ц.

Позивачем всупереч вищевказаним нормам не обґрунтовано заявленого до стягнення розміру аліментів, а саме - 2000 гривень на повнолітню дочку.

Крім того, позивачем не спростовано заперечення ОСОБА_1 про його неможливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із відповідача на користь позивача на утримання дітей по 1500 гривень не дослідив матеріальне становище платника аліментів, можливість платника надавати матеріальну допомогу, зокрема, на повнолітню дочку, а також потреби повнолітньої доньки у матеріальній допомозі.

Крім того, судом не досліджено та не враховано вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання ОСОБА_4 за місцем його знаходження.

Тобто, рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів взагалі невмотивоване.

Однак, апеляційним судом береться до уваги часткове визнання позову відповідачем, а отже його можливість сплати аліментів по 1050 гривень на кожну дитину.

Згідно наданих ОСОБА_1 витягу з наказу №15.019К від 13.02.2019 та довідки №1-23/1 від 14.03.2019 довідки від слідує, що з 15.02.2019 він працює у ПрАТ «Тульчинське АТП 10507» з 15.02.2019, тарифна ставка за 1 годину становить 25,33 грн та заробітна плата за місяць склала 2315,16 грн (а.с.29,30).

Оскільки ОСОБА_1 частково визнає вимоги позову, а отже може сплачувати аліменти по 1050 гривень на кожну дитину, що є також необхідною умовою для стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити в сумі по 1100 грн на кожну дитину щомісяця.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру аліментів, зменшивши його розмір, з 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень на 1100 (одна тисяча сто) гривень щомісячно.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко