КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року місто Київ.

Справа 755/301/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1881/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.,

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року (у складі судді Арапіної Н.Є., повний текст судового рішення складено 28 вересня 2018 року)

в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 26 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро» та відповідачем укладено договір про надання кредитної лінії № 261207-Л/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 000,00 доларів США, строком до 26 грудня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 відсотків на рік. 10 березня 2010 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 задоволено. 23 липня 2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 березня 2010 року. 08 квітня 2011 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 задоволено. 10 лютого 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 квітня 2011 року. Однак заборгованість за кредитним договором не погашена та рішення судупро стягнення заборгованості за кредитним договором не виконані. У зв`язку з чим просить про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами за період з 01 лютого по 30 грудня 2015 року.станом на 26 грудня 2017 року розмір не погашених відсотківстановить 76 865,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 141 167,61 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 14 грудня 2019 року АТ «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі заявник вказує, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Не погоджується з висновком суду, про те що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. Тому після звернення до суду з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а тому позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Однак, як зазначає заявник, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Вказує, що судом першої інстанції не застосовано вимоги ст. 625 ЦК України, адже на вимоги закону увагу суд не звернув, доводів позовної заяви не перевірив, фактичних обставин справи не з`ясував, оцінку доводам викладених в позовній заяві не надав, не звернув уваги на те, що рішення суду до цих пір не виконано, а грошові кошти фактично знаходяться у користуванні відповідача.

В той же час, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такої позиції дотримується Верховний суд в своїй постанові №444/9519/12 від 28.03.2018 року.

Тому позивач має відповідне право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав щодо стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитними коштами за період 01.02.2015 року по 30.12.2015 року, що в свою чергу свідчить про відсутність факту подвійного стягнення заборгованості за порушення умов Кредитного договору.

Дніпровський районний суд міста Києва з порушенням правових норм вирішуючи спір, виходив із розрахунку заборгованості по кредитному договору не застосовуючи ст 625 ЦК України.

Оскільки відповідач не виконав належним чином у встановлений строк грошове зобов`язання зі сплати кредитної заборгованості, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 відсотків у сумі 20 777 грн. 96 к. є законними та підлягають задоволенню.

Ухвалою від 22 грудня 2018 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

15 квітня 2019 року розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду на підставі припинення повноважень головуючого судді Кулішенко Ю.М. призначено повторне проведення розподілення автоматизованого розподілу даної судової справи.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило, як вбачається з матеріалів справи поштове відправлення про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги та її додатками, згідно зворотнього повідомлення про вручення поштового відправлення було повернуто поштовим відділенням за закінченням терміну зберігання (а.с. 93)

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримала.

Відповідач до апеляційного суду не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

26 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро») та відповідачем укладено договір про надання кредитної лінії № 261207-Л/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 000,00 доларів США, строком до 26 грудня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,00 відсотків на рік (а.с.4-7, 8, 9-10, 11).

23 липня 2010 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 10 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованості за договором про надання кредитної лінії № 261207-Л/1 у розмірі 2 499 868,97 грн., судовий збір у розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250,00 грн., а всього 2 501818,97 грн. (а.с.13).

08 квітня 2011 року рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за договором про надання кредитної лінії № 261207-Л/1 у розмірі 1002091,61 грн., судові витрати у розмірі 2660,00 грн., а всього 1 004 754,61 грн. (а.с.14-15).

10 лютого 2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровськ видано виконавчий лист з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 08 квітня 2011 року (а.с.16).

Згідно розрахунку заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитними коштами за договором про надання кредитної лінії № 261207-Л/1 від 26 грудня 2007 року заборгованість відповідача по несплачених відсотках за користування кредитними коштами за період з 27 лютого по 30 грудня 2015 року становить 76 865,76 доларів США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 2 141 167,61 грн. (а.с.17).

Отже судом було встановлено, що позивач нараховував відсотки за користування кредитом, в розмірі передбаченому кредитним договором після ухвалення рішення судів про повне дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Станом на день звернення до суду першої інстанціїзаборгованість за кредитним договором не погашена, рішення судупро стягнення заборгованості за кредитним договором не виконані.

Пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання.

З часу ухвалення рішень , дія кредитного договору припинилась, а правовідносини сторін з договірних трансформувались в охоронювальні правововідносини, під час дії яких банк втратив право нараховувати відсотки, порядок нарахування яких був передбачений договором.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встанволеними є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що після ухвалення рішень судів про дострокове стягнення з відповдіача заборгованості, у позивача не припинилось право нараховувати відсотки, оскільки зобов`язання не виконані і борг не повернутий , колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Так, відповідно до п.7.1 кредитного договору нарахування та сплата відсотків за користування кредитними ресурсами здійснюється щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, з остаточним погашенням не пізніше 26 грудня 2010 року. При цьому, положенням статті 11 ЦК України закріплено, що підставою виникнення зобов`язань зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з вимогами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 14-10цс18.

Так як судом було встановлено, що позивач скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту, суд дійшов вірного висновку, що у позивача припинилось право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами в розмірі передбаченому договром, тобто за ставкою 14%.

Колегія суддів, погоджується з доводами представника позивача про те, що вони мають право на підставі ст. 625 ЦК України на нарахування відсотків за порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання. Разом з тим в позовній заяві позивач не заявляв вимог про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, а заявив лише вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором дія якого припинилась з часу ухвалення рішень судів про дострокове стягнення боргу за кредитним договром.

Так, як відповідно до ст. 367 ЦК України апеляційний суд розглядає справу в межах заявлених вимог в суді першої інстанції, апеляційна скарга в цій частині задоволена бути не може. Разом з тим колегія суддів роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись з позовом про стягнення з боржника 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України. Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий Желепа О.В.

Судді Рубан С.М.

Іванченко М.М.