Справа № 215/3513/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання - Кошмак А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - Курочкіної І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача.

19.06.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, в якій просив стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 250 380 грн.

Вказує, що він з 14.11.1988 по 09.04.1991 та з 10.04.1991 по 05.01.2010 пропрацював за спеціальностями: машиніст-інструктор локомотивних бригад по вивозу руди, пород з кар`єру, машиніст локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси у ПрАТ «ПівнГЗК» виконував роботу відповідно до трудового договору, а всього 17 років. 14.05.2013 йому було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічнимипорушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів. Крім того, по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією, створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання від 07.06.2013, в якому вказано, що позивач, працюючи на підприємстві відповідача, внаслідок важких режимів експлуатації локомотивів, підпав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації. 08.07.2013 позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 02.07.2013. На повторному огляді 17.07.2014 йому встановлено з 01.08.2014 третю групу інвалідності безстроково та 60 % втрати професійної працездатності. У зв`язку з захворюванням у нього було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Також зазначає, що не може повернутися до повноцінного образу життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному стані. Виходячи з тривалості роботи у відповідача, просить стягнути з ПрАТ 250 380 грн. моральної шкоди.

Стислий виклад заперечень відповідача.

30.07.2019 представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» Курочкіна І.С. надала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач добровільно обрав роботу, міг звільнитися у будь-який час, також позивач був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці. Наявність шкідливих умов праці є об`єктивною на деяких робочих місцях згідно законодавства, гігієнічної класифікації праці. Вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою здоров`ю позивача і діями роботодавця, а також відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди. Крім того, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач є необґрунтованою, тому просить відмовити в задоволені позову.

Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явився, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням позиції, викладеної у відзиві на позовну заяву.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 11-30 год. 09.08.2019, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

09.08.2019 постановлено ухвалу суду про відкладення розгляду справи на 11-00 год. 09.09.2019, за клопотанням представника позивача, у зв`язку з зайнятістю в іншому процесі.

Ухвалою суду від 09.09.2019 відкладено розгляд справи до 12-00 год. 08.10.2019, за клопотанням представника відповідача Курочкіної І.С. , у зв`язку з відрядженням до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для участі в іншому судовому засіданні.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 в проміжки часу з 14.11.1988 по 09.04.1991 та з 10.04.1991 по 05.01.2010 працював за спеціальностями: машиніст-інструктор локомотивних бригад по вивозу руди, пород з кар`єру, машиніст локомотива (тепловоза) на вивезенні гірничої маси у ПрАТ «ПівнГЗК», загальний стаж роботи позивача складає 40 років 4 місяці, в умовах впливу шкідливих факторів 17 років, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 38-49).

14.05.2013 ДУ «Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини» встановлено наявність у позивача професійного захворювання: вібраційна хвороба другого ступеня: синдром церебрально-переферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдром полірадикулоневропатії з вираженими (3 ст.) статико-динамічнимипорушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу, в сполученні з пері артрозом, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст. з порушенням функції ходи) суглобів, що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу № 835, медичними виписками та п. 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 07.06.2013 (а.с. 15-37).

Відповідно до п. п. 12, 13, 16, 17, 19 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07.06.2013, є робота протягом 17 років на ПрАТ «ПівнГЗК» в умовах впливу на організм шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, показники яких перевищували гранично допустимий рівень, а саме: умови праці машиніста локомотива (тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відноситься до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 105 при гранично допустимому 101, винну особу встановити не можливо (а.с. 15-18).

Довідкою МСЕК від 08.07.2013 позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності вібраційна хвороба з переоглядом 01.08.2014 та третю групу інвалідності, при повторному огляді 17.07.2014 ОСОБА_1 встановлено безстроково 60 % втрати професійної працездатності вібраційна хвороба та третю групу інвалідності, за висновком якого він потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення та санаторного лікування (а.с. 8-13).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд вважає можливим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутності та на підставі наявних у суду матеріалів.

Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним позов задовольнити частково.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави, що передбачено ст.3 Конституції України.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Виходячи з норм ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 07 червня 2013 року, як вказувалось раніше, підставою для встановлення професійного захворювання ОСОБА_1 послужило те, що позивач пропрацював на протязі значного періоду часу, а саме 17 років в умовах перевищеного гранично допустимого рівня шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на ПрАТ «ПівнГЗК». Виробничими факторами, що спричинили захворювання шкідливі, напружені умови праці у ПрАТ «ПівнГЗК» працюючи машиністом локомотива (тепловоза) на вивезенні руди, породи з кар`єру, машиністом локомотива (тягового агрегату) на вивезенні руди, породи з кар`єру, машиністом локомотива (тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах, виконував роботи з керування локомотивом під час транспортування гірничої маси з кар`єру. При цьому, внаслідок важких режимів експлуатації локомотивів, підпав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної транспортно-технологічної вібрації. Умови праці машиніста локомотива (тягового агрегату) на вивезенні гірничої маси в кар`єрі та на відвалах за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації відноситься до 3 класу 1 ступеня шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, еквівалентний коректований рівень в дБ: 105 при гранично допустимому 101. Встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров`я, рекомендовано згідно п. 18 акту забезпечити постійний контроль за своєчасним проведенням ремонтів локомотивів, утримання залізничних колій у відповідності до вимог нормативних актів (а.с. 15-18).

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення потерпілому ОСОБА_1 в результаті отриманого на виробництві професійного захворювання, моральної шкоди.

Згідно роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Так, суд враховує тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів 17 років на підприємстві відповідача, характер і тяжкість отриманих позивачем професійних захворювань, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності 60 %, та отримання ним третьої групи інвалідності, тривалість розладу його здоров`я, припинення трудової діяльності, періодичне лікування, тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, врахувавши роз`яснення викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 щодо відшкодування розміру моральної шкоди, суд вважає позов задовольнити частково та стягнути на користь позивача 76 000 грн. моральної шкоди у відшкодування моральної шкоди, вважаючи суму, що просить позивач завищеною.

При цьому, суд зазначає, що підпунктами 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 та п. 18.1 ст. 18 Податкового кодексу України встановлено, що роботодавець - податковий агент зобов`язаний з доходів, що нараховуються (виплачуються) фізичній особі (платнику), нараховувати, утримувати та сплачувати до бюджету податок від імені та за рахунок коштів особи, якій виплачуються такі доходи.

Згідно до пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платник податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої в зв`язку із ушкодженням здоров`я та стійкою втратою працездатності, не є об`єктом оподаткування доходу платника податку.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

При визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, суд враховує позицію викладену у постанові Дніпровського апеляційного суду № 215/749/19 від 02.07.2019, та вважає необхідним, при задоволенні позову, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, керуючись Податковим кодексом України, ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 76 000 (сімдесят шість тисяч) грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 768,40 грн. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду або через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 08 жовтня 2019 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

Суддя: