Провадження № 6/200/160/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇИ

27 травня 2019 року. Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська в складі: головуючого судді Томаша В.І., при секретарі Кубрак К.В., розглянувши у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 «про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України», -

ВСТАНОВИВ:

23 травня 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м.Дніропетровська з письмовою заявою «про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України» та просить суд скасувати ОСОБА_1 , громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер фізичної особи платника податків карти НОМЕР_1 , заборону права виїзду за межі України, що була вжита ухвалою Бабушкинського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2018 року у справі №200/18441/18.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду заяви були повідомлені, їх неявка не є перешкодою для розгляду заяви заявника.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Бабушкинського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2018 року у справі №200/18441/18 задоволено подання державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ахмедової Д.О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта, громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього:

- ВП №55979768 з виконання виконавчого листа №200/688/15-ц виданого 09.02.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в загальному розмірі 289457,16 грн.;

- ВП №56282251 з виконання виконавчого листа №200/20327/15-ц виданого 17.03.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СБЕРБАНК» заборгованості в загальному розмірі 407822,06 грн.;

- ВП № 56600772 з виконання виконавчого листа № 200/15014/16-ц виданого 05.06.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в загальному розмірі 185131,78 грн.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»:

«3. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;»

Як вбачається зі змісту судового акту від 29.11.2018 року, підставою для обмеження права виїзду Заявника (боржника) за межі України була наявність відкритих наступних виконавчих проваджень, а саме:

- ВП №55979768 з виконання виконавчого листа №200/688/15-ц виданого 09.02.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в загальному розмірі 289457,16 грн.;

- ВП №56282251 з виконання виконавчого листа №200/20327/15-ц виданого 17.03.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СБЕРБАНК» заборгованості в загальному розмірі 407822,06 грн.;

- ВП № 56600772 з виконання виконавчого листа № 200/15014/16-ц виданого 05.06.2018 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в загальному розмірі 185131,78 грн.

В обґрунтування ухвали суд посилався на те, що державним виконавцем вживаються всі передбачені законом заходи, спрямовані на примусове виконання рішень. Однак, не дивлячись на вжиті заходи, рішення суду до теперішнього часу не виконане, а боржник ухиляється від його виконання та не вживає заходів щодо виконання.

Частиною 5 ст. 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Заявник вважає, що його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Бабушкинського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2018 року у справі №200/18441/18, підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тобто, відповідно до зазначених вище положень закону, обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується не за наявність факту невиконання зобов`язань, а лише в разі його ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

В розумінні зазначеної норми Закону, ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Враховуючи те, що саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково, можна стверджувати, що:

- відсутні належні докази отримання боржником постанову про відкриття виконавчих проваджень, перелічених в резолютивній частині ухвали від 29.11.2018 року;

- не встановлено, чи закінчився встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання судового рішення;

- в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем не встановлено місце проживання боржника, не зроблено запиту до адресного бюро про місце реєстрації боржника;

- державним виконавцем не направлено запитів Державної податкової служби України та Пенсійного фонду України про з`ясування доходів боржника, а також немає підтвердження щодо наявності рахунків боржника у банківських установах;

- державним виконавцем не надано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, як і не надано доказів належного повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними у цьому Пакті.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

З роз`яснень, викладених в листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 року в розділі «Форма і зміст подання ДВС» зазначено, що подання повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань шляхом подання копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження, а також інших документів виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, відомості про характер та розмір невиконаних зобов`язань боржником. Окрім цього, державний виконавець повинен повідомити боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Відповідно до листа - роз`яснення Верховного Суду України від 01.02.2013 року в розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» роз`яснено, що значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Заявник звертає увагу суду на те, що державним виконавцем в поданні не було наведено фактів з посиланням на докази шляхом їх долучення до матеріалів справи, які б підтверджували умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань на підставі виконавчих листів, а отже державним виконавцем не було вжито своєчасно та в повному обсязі попередніх заходів примусового характеру в підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків для обґрунтування доцільності тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за кордон та встановлення повноти вчинених виконавчих дій в рамках виконавчого провадження.

Як було вже зазначено вже, Відповідно подання державного виконавця щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням, серед іншого, повинно містити підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань. В даному роз`ясненні Верховний Суд України також зробив висновок, що з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань», покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)" позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Оскільки фінансовий та майновий стан фізичної особи боржника на момент звернення державного виконавця до суду з вищезазначеним поданням не дозволяв виконати зобов`язання зі стягнення заборгованості перед кредиторами, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, який міститься в матеріалах справи, в діях ОСОБА_1 , відсутні ознаки умисного чи свідомого ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами в межах виконавчих проваджень. Таким чином, відпочатку були відсутні підстави в обмеженні мого права на виїзд за межі України.

Стаття 33 Конституції України придумує, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.»

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Одним із принципів у цивільному судочинстві є принцип пропорційності (ст. 11 ЦПК України). Дотримання засад співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, крім іншого, передбачено ст. 2 Законом України «Про виконавче провадження».

Так, Європейський суд з прав людини, практика якого застосовується судами України при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, у справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) коротко узагальнив принципи щодо оцінки необхідності заходів, обмежуючих свободу пересування, в такий спосіб:

"49. Відносно пропорційності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що воно обумовлено тільки поки переслідує законну мету забезпечення виплати зазначених боргів (див. "Напіджало проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), N 66485 / 01, § § 78 по 82, 13 листопада 2003 року). Більш того, навіть будучи обґрунтованою на початку, міра обмеження свободи пересування особи може стати невідповідною і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на довгий термін (див. "Луордо проти Італії" (Luordo V. Italy), N 32190 / 96, § 96, ECHR 2003 IX; "Фёлдес і Фёлдесне Хаджіко проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), N 41463/02, § 35, ECHR 2006 -...; і дало Рінер, згадане вище, § 121).

У будь-якому випадку, національна влада зобов`язана забезпечити, щоб втручання в право особи на виїзд з країни, спочатку і в ході його продовження, було виправдано і пропорційно з урахуванням обставин. Вони не повинні продовжувати заходи, що обмежують свободу пересування особи, на довгі терміни без регулярного перегляду їх обґрунтованості (див. Рішення у справі Рінер, згадане вище, § 124, і Фёлдес і Фёлдесне Хайдоюік (Foldes and Foldesne Hajlik), згадане вище, § 35). Такий перегляд має, зазвичай, проводитися, принаймні в останній інстанції, судами, так як вони можуть запропонувати кращі гарантії незалежності, неупередженості та законності процесу (див. "Сіссаніс проти Румунії" (Sissanis v. Romania), N 23468/02, § 70, 25 січня 2007 р.) Межі судового розгляду повинні давати суду можливість прийняти до уваги всі фактори, включаючи ті, що стосуються пропорційності заходів обмеження (див., Mutatis mutandis, "Ле Компте, Ван Лёйвен іД е Мейер проти Бельгії" (he Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium) 23 червня 1981 р § 60, Series A N 43).»

Таким чином, підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи обставини справи, з урахування практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що тривале обмеження виїзду ОСОБА_1 за кордон, при відсутності належним та допустимих доказів навмисному чи іншому свідомому невиконанні зобов`язань за виконавчими провадженнями, а також з врахуванням відсутності доказів вчинення державним виконавцем вичерпного переліку заходів, спрямованих на вжиття своєчасного та повного обсягу попередніх заходів примусового характеру в підтвердження факту умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків для обґрунтування доцільності тимчасового обмеження боржника в праві виїзду за кордон та встановлення повноти вчинених виконавчих дій в рамках виконавчого провадження, що в першу чергу порушує принцип співмірності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично безпідставно обмежує право ОСОБА_1 на вільне пересування за межі України, гарантоване Конституцією України.

При таких обставинах суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 158, 259 263, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 «про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України» - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер фізичної особи - платника податків карти НОМЕР_1 ), що була вжито ухвалою Бабушкинського районного суду м.Дніпропетровська від 29.11.2018 року у справі № 200/18441/18.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом 15-и днів з дня її проголошення ухвали, відповідно до пп.15.5 п.15 ч.1 Розділу VII Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бабушкінського

районного суду В.І. Томаш