Справа № 130/2931/18
Провадження № 22-ц/801/1081/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 рокуСправа № 130/2931/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С.К.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року, постановлене у складі судді Шепель К.А., в залі суду,

встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання особи на території України.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області. Його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - громадяни України. При досягненні повноліття заявник отримав паспорт громадянина колишнього СРСР, однак після проголошення незалежності України він не обміняв його на паспорт громадянина України, а старий паспорт було втрачено. З приводу втраченого паспорту заявник звертався до Жмеринського РС УДМС України у Вінницькій області, і проведеною перевіркою було встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави.

В заяві вказано, що встановлення факту постійного проживання на території України йому потрібно для отримання паспорта громадянина України, а тому просив суд встановити факт постійного проживання його на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року заяву задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником доведено та надано докази, що дають підстави для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Управлінням ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору подано апеляційну скаргу вказуючи, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції неправильно встановив фактичні обставини справи та помилково дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В апеляційній скарзі скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказав на те, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Управління ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнав, вказавши на її безпідставність та законність і обгрунтованість рішення суду.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області, батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно копії паспорту матері заявника та копії свідоцтва про її смерть, ОСОБА_3 була громадянкою України, зареєстрованим місцем її проживання вказано с АДРЕСА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця (а.с.25-27, 28).

Зі змісту довідки Жмеринського РС УДМС України у Вінницькій області видно, що ОСОБА_1 , уродженець с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області проживає в с. Біликівці Жмеринського району Вінницької області. Заявник звертався до Жмеринського РС УДМС України у Вінницькій області із заявою щодо видачі паспорта замість утраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.5).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Біликовецької сільської ради від 25 жовтня 2018 року №887 виданою на основі пояснень жителів с. Біликівці, ОСОБА_1 народився та проживав в с. Біликівці Жмеринського району. В поясненнях наданих на ім`я голови сільської ради с. Біликівці, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначили, що ОСОБА_1 проживав біля своєї матері в АДРЕСА_1 , разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 8, 9, 10).

У довідці, наданій Виконавчим комітетом Біликовецької сільської ради від 27 лютого 2019 року, зазначено, що інформація щодо проживання ОСОБА_1 в с. Біликівці Жмеринського району без реєстрації в 1991 році в погосподарській книзі відсутня (а.с.39).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року підлягає задоволенню, оскільки заявник народився та постійно проживав на території України, що підтверджується показаннями свідків, претензій від державних органів стосовно законності перебування заявника відсутні, а тому вказане свідчить про наявність підстав для задоволення заяви, однак суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Суд першої інстанції при встановленні факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року зробив посилання на: отримання заявником картки платника податків 03 лютого 2012 року; довідку Виконавчого комітету Біликовецької сільської ради від 25 жовтня 2018 року № 887 про те, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з поясненнями жителів с. Біликівці народився та проживав в с. Біликівці Жмеринського району, а також пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про те, що заявник проживав біля своєї матері в АДРЕСА_1 , разом з братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Однак, вказані вище обставини не можна вважати належними доказами, у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки не доводять факт постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Зокрема, довідка сільської ради не містить посилань на облікові відомості та інші фактичні дані про проживання вказаної особи станом на 24 серпня 1991 року на території України, а також суперечить інформації наданій згодом Виконавчим комітетом Біликовецької сільської ради від 27 лютого 2019 року, відповідно до якої відомості щодо проживання ОСОБА_1 в с. Біликівці Жмеринського району без реєстрації в 1991 році в погосподарській книзі відсутні.

Щодо отримання заявником картки платника податків, то остання видана лише 03.02.2012 року і заявником не зазначено, який документ ним було пред`явлено при отриманні даної картки, а щодо наявних у справі письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , то дані пояснення не можуть розцінюватись як докази, оскільки фактично особи останніх не встановлені, і в судовому засіданні вони не допитувались.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ознаками судових доказів є їх належність, допустимість, достовірність і достатність.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (допустимість доказів).

Достовірність доказів це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять у предмет доказування, а достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу.

Виходячи з системного аналізу наведених положень законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки останнім не надано жодного документу, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року (копію домової книги зі штампом реєстрації на території України у цей період, копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з внесенням напису органами внутрішніх справ України «громадянин України»).

Крім того, чинним законодавством передбачено інший порядок щодо вирішення питання заявника для отримання паспорта громадянина України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Управлінням ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору за подачу апеляційної скарги сплачено 528,60 грн. судового збору згідно із платіжним дорученням №3659 від 24 квітня 2019 року, а тому вказані судові витрати в загальній сумі 528,60 грн. необхідно стягнути із заявника на користь Управлінням ДМС України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в особі Жмеринського районного сектору 528,60 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригіналом:

Головуючий: В.В. Оніщук