ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 жовтня 2019 року

м. Харків

справа № 639/5313/18

провадження № 22-ц/818/4193/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Маміної О.В., Котелевець А.В.,

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_3 , третя особа: Моторне транспортне бюро України про стягнення частки матеріального збитку та визнання винуватця у скоєнні ДТП,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року, ухвалене суддею Труханович В.В., повний текст якого виготовлений 21 червня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із вказаною позовною заявою, в подальшому уточнив свої позовні вимоги.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 13.07.2015 р. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки ГАЗ номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Любові Малої у м. Харкові, невірно вибрав безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію та інтервал, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем SSANG YONG ACTION, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з послідуючим зіткненням з автомобілем HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 , який в цей час знаходився в нерухомому стані.

При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та позивачу, як власнику авто, завдано матеріальних збитків.

06.08.2017 р. співробітниками патрульної поліції м. Харкова відносно водія ОСОБА_2 було складено Адміністративний протокол серії АП2 №366764. Згідно Постанови суду Жовтневого району м. Харкова №639/7244/15-п від 12.06.2016 р. винним в скоєнні цього ДТП визнано водія ОСОБА_2 Надалі, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17.01.2017 р., вказана Постанова суду була скасована, «провадження по справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Передбаченого ст. 124 КУпАП в діях ОСОБА_2 при тих обставинах, які викладені в оскаржуваній Постанові». Тобто, судом встановлена не відсутність провини водія ОСОБА_2 взагалі за подією ДТП, а лише відсутність складу Адміністративного правопорушення саме за фактами, викладеними в Постанові Жовтневого суду м. Харкова від 12.06.2016. Саме тому позивач наполягає на тому, що водій ОСОБА_2 є частково винною особою в цьому ДТП і має сплатити позивачу (потерпілій особі) вартість матеріального збитку. Так само позивач вважає, що і водій ОСОБА_3 , є частково винною в цій події ДТП від 13.07.2015 р., в наслідок якої він отримав матеріальний збиток.

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» полісом обов`язкового страхування АІ/4058402, діючим на дату ДТП.

Позивач звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» (Страховик) з заявою про настання страхового випадку, надав всі необхідні документи. В тому числі і копію Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №639/7244/15-п від 12.06.2016 р. На замовлення Страховика було проведено огляд пошкодженого т/з позивача та складено Звіт №106/2016 від 05.08.2016 р. Згідно висновку цього авто товарознавчого дослідження, вартість матеріального збитку складає 68 307,41 грн.

На підставі цього Звіту, в рамках полісу страхування ліміт якого складав 50 000 грн., 10.02.2017 р. Страховик сплатив позивачу, як потерпілій особі суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

На теперішній час ПрАТ «Європейський страховий союз» знаходиться в стадії ліквідації. Правонаступником ПрАТ «Європейський страховий союз» є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», згідно Договору відступлення права вимоги від 13.10.2017 р. На підставі вказаного Договору, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося з регресним позовом до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Згідно Рішення суду від 13.07.2018 р. по справі №644/3141/18 позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 суму 50 000 грн. страхового відшкодування, сплаченого раніше ПрАТ «Європейський страховий союз». Рішення суду набуло чинності. Тобто, судом було задоволено саме регресні вимоги Позивача за сплачені раніше кошти. Враховуючи факт винесеного рішення суду про стягнення в порядку регресу суми страхового відшкодування саме на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», позивач вважає, що в разі визнання провини в ДТП водія ОСОБА_2 , частка матеріального збитку повинна бути стягнута саме з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», як представника Страховика.

У зв`язку із чим позивач просив визнати водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винними у скоєнні ДТП від 13.07.2015 року у м. Харкові; визнати ступінь вини в ДТП вказаних водіїв в розмірі по 50% кожного, а саме, провина водія ОСОБА_3 - 50 %, провина водія ОСОБА_2 - 50%; стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_2 та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь позивача частку матеріального збитку (50 % від загальної суми) в розмірі 34 153, 70 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача частку матеріального збитку (50 % від загальної суми) у розмірі 34 153, 70 грн.; стягнути з відповідачів судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано час скоєння ДТП 13.07.2015 року та нанесення позивачу матеріального збитку, не надано оцінки дій водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не встановлено ступінь провини кожного із них. Суд безпідставно відмовив у задоволення клопотання про призначення експертизи. Суд не дослідив докази, які містяться в матеріалах справи, та вказав на їх відсутність, в той час як вони були наявні.

ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому просив рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Відзив мотивований тим, що судом першої інстанції було з`ясовано обставини справи та зроблено правильний висновок про те, що ОСОБА_2 не є винною особою у ДТП, яка мала місце13.07.2015 року.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 серпня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.07.2015 року приблизно о 13 год. 40 хв. у м. Харкові по просп. Любові Малої відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , транспортного SSANG YONG ACTION, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_1

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Згідно Звіту дослідження спеціаліста-автотоварознавця № 106/2016 року від 05 серпня 2016 року матеріальний збиток, завданий власникові HYUNDAI GRANDEUR, державний номер НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає: 68 307, 41 грн. (т. 1, а.с. 9-14, 99-125)

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. (т. 1, а.с. 7-8)

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17.01.2017 року постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.07.2016 року у відношенні ОСОБА_2 скасовано, а провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП в діях ОСОБА_2 при таких обставинах, які викладені в оскаржуваній постанові. (т. 1, а.с.16-17, 175-177)

Постанова набрала законної сили 17.01.2017 року.

Цивільна відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Європейський страховий союз» полісом обов`язкового страхування АІ4058402, діючим на дату ДТП. (т. 1, а.с. 85)

14 липня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з Повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. (т. 1, а.с. 95-95)

30 липня 2015 року ОСОБА_1 також звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з Повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. (т. 1, а.с. 97-98)

23 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Європейський страховий союз» з заявою на виплату страхового відшкодування. (т.1, а.с. 94)

За вказаною заявою на підставі Страхового акту № 2015-63 від 10.01.2017 року ОСОБА_1 було вирішено виплати страхове відшкодування в межах полісу у розмірі 50 000, 00 грн., які були виплачені позивачу, що підтверджується Платіжним дорученням № 748 від 10 лютого 2017 року. (т. 1, а.с. 126, 127, 128)

13 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (цесіонарій) та Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» (цедент) було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, на умовах, визначеним цим Договором, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за регресними зобов`язаннями, що виникли у Цедента внаслідок здійснення останнім страхової діяльності. Підстави виникнення права зворотнього звернення (права регресу) передбачаються Цивільним кодексом України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про страхування». Перелік Страхувальників та потерпілих осіб, розмір права вимоги, номер справи та реквізити полісу обов`язкового страхування щодо кожного боржника то/або страхувальника, страхувальник за полісом страхування та будь-які інші істотні умови передачі права вимоги містяться в Додатку № 1 до цього Договору. (т. 1, а.с. 18, 129-130, 131)

У зв`язку з викладеним ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення отриманого страхового відшкодування з підстави, яка згодом відпала.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» 50 000 грн. отриманого страхового відшкодування з підстави, яка згодом відпала, та 1 762 грн. судових витрат з оплати судового збору.(т. 1, а.с. 133-135)

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 грудня 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 липня 2018 року - залишено без змін. (т. 1, а.с. 167-171)

Так, на теперішній час у позивача залишилися невідшкодованими збитки у сумі 68 307, 41 грн., які він зазнав внаслідок пошкодження його майна, а саме автомобілю HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.07.2015 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановити ступень вини сторін у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є неможливим.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особа, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Так, постановою Апеляційного суду Харківської області від 17.01.2017 року у справі № 639/7244/15-п було встановлено, що пояснення ОСОБА_3 не відповідають характеру пошкоджень, встановлених на транспортних засобах, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності пошкоджень саме задньої частини автомобіля SsangYongActyon, які повинні бути при тих обставинах, які повідомила ОСОБА_3 .

Згідно висновку експертизи № 13033/3916 від 30.05.2016 року перевірити з технічної точки зору спроможність пояснень водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 експертним шляхом було неможливо (а.с. 103), тому оцінку дій вказаних водіїв давалось враховуючи пояснення кожного водія окремо, і відповідно до змісту пояснень водія ОСОБА_3 , дії ОСОБА_2 не відповідали вимогам п. 13.1. ПДР, які перебували в причинному зв`язку з настанням ДТП, а відповідно до пояснень ОСОБА_2 , дії ОСОБА_3 , суперечили вимогам п. 10.1. ПДР, які також перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Оскільки пояснення ОСОБА_3 не відповідають характеру та локалізації пошкоджень, встановлених на транспортних засобах, колегія суддів висновок експерта № 13033/3916 від 30.05.2016 року приймає в частині, яка ґрунтується на поясненнях ОСОБА_2 , які суперечностей не містять.

Отже матеріалами справи підтверджено, колегією суддів встановлено, що винною у ДТП, яка мала місце 13.07.2015 року є ОСОБА_3 , яка повинна була діяти у відповідності з вимогами п.п. 9.2 б), 9.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем ГАЗ 33695 ХА для ОСОБА_3 визначалися виконанням вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходилися з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Разом з тим, свої особливості має порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

В своїй апеляційній скарзі позивач наполягає на тому, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати ч. 2 ст. 1188 ЦК України, оскільки вважає себе особою, якій було спричинено шкоду внаслідок взаємодії інших джерел підвищеної небезпеки, тому ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 повинні нести відповідальність за завдану йому шкоду незалежно від вини.

Такі доводи апелянта не відповідають обставинам справи.

З матеріалів адміністративної справи встановлено, що позивач на час ДТП був учасником дорожнього руху. З пояснень позивача вбачається, що він під`їхав до перехрестя за адресою пр. Постишева,93, увімкнув правий поворот та зупинився для здійснення повороту праворуч. Після зіткнення між собою, автомобілі ГАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , SSANG YONG ACTION, номерний знак НОМЕР_2 зіткнулися також із автомобілем HYUNDAI GRANDEUR, державний номер НОМЕР_3 під керуванням позивача.

Отже за обставинами ДТП мала місце взаємодія трьох джерел підвищеної небезпеки, тому цивільна відповідальність визначатися вимогами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що винною особою у ДТП, яке мало місце 13.07.2015 року є ОСОБА_3 відшкодування шкоди тільки необхідно здійснити за рахунок ОСОБА_3 .

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи ОСОБА_3 керувала автомобілем, який належить ОСОБА_4

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу HYUNDAI GRANDEUR, державний номер НОМЕР_3 з 01.10.2014 по 30.09.2015, отже і на момент ДТП, була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім».

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такі висновки відповідають постанові Верховного Суду № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що за Полісом ПрАТ «Український страховий дім» від 30.09.2014 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн.; ПрАТ "Український страховий дім" не ліквідовано, в стадії припинення не перебуває.

Враховуючи, що відповідно до положень ст. 1194 ЦК України у разі недостатності страхового відшкодування для повного відшкодування завданої шкоди він має право стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням з винної у ДТП особи.

За таких обставин на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 підлягає стягненню 18 307, 41 грн., а саме шкода, розмір якої визначено звітом №106/2016 від 05.08.2016 р. за вирахуванням 50 000 рн. - ліміту страхової відповідальності.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із ухваленням нової постанови із наведених вище підстав.

Витрати по сплаті судового збору відшкодовуються позивачу пропорційно від суми задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18 червня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 18 307,41 грн. (вісімнадцять тисяч триста сім), на відшкодування витрат по сплаті судового збору 472,22 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В.Маміна

А.В. Котелевець