КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 752/24925/17 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Шевченко Т.М.

21 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача шкоду в порядку регресу у розмір 89 420,36 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування у порядку регресу в сумі 89 420,36 грн. та судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що не був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, судом не надсилались відповідні документи щодо розгляду справи. Зазначає, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено саме реальний розмір збитків, розрахований згідно «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля. Звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався лише даними та обґрунтуваннями позивача.

У судовому засіданні ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.

ПрАТ «ПРОСТО-страхування» свого представника в судове засідання не направило, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомило.

На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6850/2019
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування.

З такими висновками суду повністю не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції та апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 28.11.2016 по вул. Набережне шосе в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , «Део» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 , «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_1 та застрахованого транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5 (а. с. 8-10).

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 23.12.2016 водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 28.11.2016, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а. с. 13-14).

Вказану вище подію визнано страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт № 117434 від 06.12.2016, згідно якого розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 28.11.2016 із забезпеченим транспортним засобом «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 , становить 174 312,16 грн. (а. с. 30).

17.10.2016 між АТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «Алюпласт Україна» укладено договір страхування майнових інтересів власника транспортного засобу марки «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 (а. с. 4).

Згідно платіжного доручення № 22032 від 06.12.2016 АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 174 312,16 грн. за ремонт транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 на користь власника ТОВ «Алюпласт Україна» (а. с. 31).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АК/4841129.

08.08.2017 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила АТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 84 891,80 грн. (а. с. 32).

Різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування АТ «ПРОСТО-страхування» на користь страхувальника ТОВ «Алюпласт Україна» та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь АТ «ПРОСТО-страхування», становить 89 420,36 грн. (174 312,16 - 84 891,80).

Враховуючи наведене, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» звернулося до суду із відповідним позовом.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Підставою виникнення зобов`язання із заподіяння шкоди є факт її завдання. Умовами відповідальності за завдану шкоду є протиправна поведінка особи, що завдала шкоду, наявність між нею та майновою шкодою безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку, а також вина зазначеної особи.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Матеріали справи свідчать, що 17.10.2016 між АТ «ПРОСТО-страхування» та ТОВ «Алюпласт Україна» укладено договір страхування майнових інтересів власника транспортного засобу марки «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 (а. с. 4).

Відповідно до страхового акту № 117434 від 06.12.2016, розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 28.11.2016 із забезпеченим транспортним засобом «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 , становить 174 312,16 грн. (а. с. 30).

Згідно платіжного доручення № 22032 від 06.12.2016 АТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 174 312,16 грн. за ремонт транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_4 на користь власника ТОВ «Алюпласт Україна» (а. с. 31).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Фіат» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 (винної особи) на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу АК/4841129.

08.08.2017 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила АТ «ПРОСТО-страхування» суму страхового відшкодування у розмірі 84 891,80 грн. (а. с. 32).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

З огляду на вказане, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка заподіяла шкоду. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до особи, яка заподіяла шкоду на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

У даній справі ПрАТ «ПРОСТО-страхування» не набуло право регресу до ОСОБА_1

Таке право страхова компанія могла би набути, відшкодувавши потерпілій завдану шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону.

Вимога страховика потерпілої до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув в зв`язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Матеріали справи свідчать, що 12 лютого 2018 року ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі та признано підготовче судове засідання на 24 липня 2018 року (а. с. 39). Відповідно до супровідного листа від 12 лютого 2018 року судом надіслано сторонам по справі копію зазначеної ухвали та примірник позовної заяви відповідачу (а. с. 41).

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей про належним чином сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце слухання справи, не повернулося до суду зворотнє повідомлення про отримання кореспонденції.

За наведеного, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки справу розглянуто судом за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів вважає наступне.

Встановлено, що різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування АТ «ПРОСТО-страхування» на користь страхувальника ТОВ «Алюпласт Україна» та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь АТ «ПРОСТО-страхування», становить 89 420,36 грн. (174 312,16 - 84 891,80).

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю мі ж фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в сумі 89 420,36 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що страховою компанією ПрАТ «УСК «Княжа «Вієнна Іншуранс Груп» виплачено суму страхового відшкодування в належному розмірі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ не спростовують обґрунтованість позовних вимог.

Сума страхового відшкодування у розмірі 84 891,80 грн., яка виплачена страховиком позивачу, була розрахована з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,62) на складові, що підлягають заміні матеріального збитку, що відповідає положенням статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене, суд приходить до переконливого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на незгоду відповідача з розміром нарахованої шкоди за відсутністю будь-яких доказів на спростування останнього колегія суддів вважає таким, що не спростовують позовні вимоги.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 133 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 600 грн. за подачу позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» страхове відшкодування в сумі 89 420,36 грн. та судовий збір у розмір 1 600 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24.05.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова