ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року

м. Харків

справа №629/678/19

провадження №22/818/3082/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року,-

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2019 року Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернувся до суду із вище вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 96227,99 грн., яка складається з суми заборгованості по кредиту - 23332,40 грн., суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 40480,60 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 7970,09 грн., пені за несвоєчасну сплату нарахованих відсотків - 12036,09 грн., інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 8908,81 грн., штрафу - 3500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №48456/310/к3 (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП по кредитному продукту 31- «ЗАПОРУКА УСПІХУ») на суму 35000 грн. на строк 36 місяців по 23.08.2016 року.

Взяті на себе зобов`язання Банк виконав у повному обсязі. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує станом на 27.12.2018 утворилась заборгованість у сумі 96227,99 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №48456/310/к3 від 23.08.2013 року в розмірі 68021 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» судовий збір в розмірі 1357 грн. 95 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Індустріалбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів нарахованих за період з 31.08.2016 по 26.12.2018 в сумі 23300,09 грн. відмови у стягненні штрафу в сумі 3500 грн. за порушення умов договору та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, здійснити перерозподіл судових витрат.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд дійшов необґрунтованого висновку про застосування строку позовної давності. Судом не взято до уваги положення Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в якій передбачено право позивача на отримання компенсаційних виплат в порядку ст. 625 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія переглядає рішення суду лише в частині відмови щодо стягнення процентів нарахованих за користування кредитними коштами та в частині відмови у стягненні неустойки.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору тому сума заборгованості по договору від 23.08.2013 року підлягає стягненню. Разом з тим, враховуючи строк дії кредитного договору - 23.08.2016 року, а також висновок Великої Палати ВС, суд вважав за можливе відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих процентів за період з 31.08.2016 року до 26.12.2018 року, у зв`язку з їх безпідставністю. Також, згідно до наданого банком розрахунку останнє порушення відповідачем обов`язків за умовами договору кредиту відбулося поза межами річного строку до звернення до суду з позовом, з урахуванням того, що відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, у даному випадку у стягненні штрафу необхідно відмовити за спливом річного строку позовної давності.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі виходячи з наступного.

22.08.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №48456/310/к3 (кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП по кредитному продукту 31- «ЗАПОРУКА УСПІХУ») на суму 35000 грн. на строк 36 місяців по 23.08.2016 року (а.с.5-6,7,8,10).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом першої інстанції встановлено, що 23 серпня 2013 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 36 місяці, тобто до 23 серпня 2016 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 35000 грн, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 24,0 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно п.1.4 кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. З моменту укладання кредитного договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, процентна ставка становить 24,0 процентів річних. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання кредитного договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії кредитного договору процентна ставка становить 38 процентів річних.

Як передбачено п.2.5 кредитного договору, погашення кредиту позичальником здійснюється шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2.3 кредитного договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у додатку №1, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 31 числа кожного місяця кошти у змінюваній сумі згідно графіку платежів (додаток №1) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяці - до 23 серпня 2016 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 23 серпня 2016 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 31 числа кожного місяця. Починаючи з 23 серпня 2016 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказане судова колегія доводи апеляційної скарги про те, що на підставі умов договору позивач мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Остання дата погашення кредиту відповідачем відбулася 06.08.2014 року, по відсоткам - 05.09.2014 року.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору, судова колегія вважає що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що беручи до уваги строк дії кредитного договору - 23.08.2016 року позовні вимоги в частині стягнення нарахованих процентів за період з 31.08.2016 року до 26.12.2018 року, не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтованість висновків суду в частині відмови у стягненні штрафу передбаченого п. 6.4 кредитного договору судова колегія заначає наступне.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема штраф) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другоїстатті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, то спливла і позовна давність за вимогою про сплату штрафу за цим кредитом.

Судом першої інстанції вирішено питання про стягнення з відповідача інфляційних витрат, що передбачено ст. 625 ЦК України, з розміром таких витрат судова колегія погоджується, оскільки розрахунок зроблений судом відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Крім того, доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови

Головуючий - Хорошевський О.М.

Судді Кісь П.В.

Яцина В.Б.

повний текст постанови складено 07 червня 2019 року