ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2019 року

м. Київ

справа № 638/3747/16-ц

провадження № 61-17597св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року, ухвалене у складі судді Подус Г. С., та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Поддубного Р. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 3 лютого 2016 року він замовив комп`ютерні комплектуючі на загальну суму 47 638 грн у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1», який належить відповідачу. Під час здійснення замовлення його повідомили про необхідність внесення 100% передплати товару, після чого протягом 2 днів він мав отримати сплачені ним товари.

Цього ж дня він передав вказану суму грошових коштів, що підтверджується касовим чеком про попередню оплату № 2138 від 3 лютого 2016 року, завіреним печаткою та підписом ФОП ОСОБА_2

25 лютого 2016 року позивач направив відповідачеві письмову претензію, відповіді на яку не отримав.

За таких обставин просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 47 638 грн, сплачені ним на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнено з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором купівлі-продажу від 3 лютого 2016 року у сумі 47 638 грн та судові витрати у сумі 2 560 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані зобов`язання за договором купівлі-продажу, у зв`язку з чим сплачені позивачем на виконання умов цього договору кошти підлягають поверненню останньому.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 відхилено, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку, що між сторонами дійсно укладено договір купівлі-продажу зі 100% передплатою, зобов`язання за яким відповідачем не виконано, тому погодився із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених позивачем на виконання цього договору.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У вересні 2017 року ФОП ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно договору, укладеного сторонами, він не брав на себе зобов`язання щодо доставки товару, тому місцем передачі товару є місце його зберігання (магазин). Заявник мав можливість передати позивачу товар згідно його замовлення лише у разі, якщо останній самостійно забере товар з магазину. Документом, що підтверджує право позивача на товар, є касовий чек про попередню оплату, а за відсутності такого чека відповідач позбавлений можливості видати товар. У порушення вимог процесуального закону суди проігнорували його посилання не невиконання позивачем обов`язку щодо прийняття товару у порядку, встановленому законом.

Вказував, що 8 лютого 2016 року позивач прийшов до магазину з метою отримання товару без оригіналу чека, що підтверджує сплату товару. Не дивлячись на це, відповідач передав йому частину товару на загальну суму 21 003 грн з умовою, що іншу частину товару, товарний чек та гарантійний талон він може передати після надання чеку про попередню плату. Дана обставина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 допитаних у судовому засіданні.

Зазначив, що апеляційним судом у порушення норм процесуального права його представнику відмовлено у задоволенні клопотання про витребування матеріалів перевірки Інспекції з питань захисту прав споживачів у Харківській області, якою доведено, що частину товару він поставив ОСОБА_1 вчасно. За результатами розгляду даного клопотання судом не постановлено ухвалу, що фактично позбавило відповідача права її оскарження.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Абросимову Олександру Олександрівну подав заперечення на касаційну скаргу, у яких посилався на безпідставність її доводів. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Позиція Верховного Суду; мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судами встановлено, що 3 лютого 2016 року ОСОБА_1 замовив комп`ютерні комплектуючі на суму 47 638 грн у належному ФОП ОСОБА_2 магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1».

З касового чеку касового чеку № 2138 від 3 лютого 2016 року суди встановили, що позивач здійснив 100% передплату за вказані товари у сумі 47 638 грн.

Суди також встановили, що 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 направив лист вимогу ФОП ОСОБА_2 , у якій просив негайно передати йому оплачені товари або повернути грошові кошти.

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Частиною першою статті 656 Кодексу встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частинами першою та третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановивши, що відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу укладений між сторонами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача грошових коштів сплачених позивачем на його виконання.

Посилання відповідача на те, що позивач не виконав зобов`язання щодо прийняття товару у порядку, встановленому законом, є необґрунтованими, оскільки відповідних доказів порушення позивачем договору щодо неприйняття товару матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги відносно того, що заявник передав ОСОБА_1 частину товару на суму 21 003 грн, відхиляються касаційним судом, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем не надано доказів проведення операцій складського обліку та оформлення товарного чеку відповідно до вимог законодавства, які б свідчили про отримання позивачем частини товару на вказану суму.

Твердження відповідача щодо оформлення ним гарантійного талона, який підтверджує факт передачі позивачу товару, є безпідставними. Даний талон не відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» № 506 від 11 квітня 2002 року, через відсутність у ньому підпису позивача.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом у порушення вимог статті 168 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час апеляційного перегляду справи, не постановлено ухвалу за результатами розгляду клопотання про витребування доказів, є необґрунтованими. З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд, розглянувши клопотання, постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати і дана ухвала занесена до журналу судового засідання, що не суперечить положенням частини п`ятої статті 209 ЦПК України у тій же редакції Кодексу.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення із правильним застосуванням норм матеріального і без порушення процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення провадження у справі

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року у справі № 638/3747/16-ц до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Так як рішення суду першої інстанції залишено без змін, касаційний суд поновлює його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Харкова від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов