КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6668/2019
Справа № 2-970/11
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Проніним Григорієм Вікторовичем, на ухвалу Обухівського районного суду Київської області в складі судді Зінченка О.М., ухвалене в м. Обухів 12 грудня 2018 року за поданням старшого державного виконавця Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пелих Яни Іванівни про обмеження боржника у праві виїзду за межі України,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року старший державний виконавець Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Пелих Я.І. звернувся до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Подання мотивоване тим, що на виконанні у відділі знаходиться зведене виконавче провадження ЗВП № 51321750, в межах якого чотири виконавчих провадження, зокрема за виконавчим листом № 2-970/11 від 16 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 120183,75 грн., а також за іншими виконавчими листами, стягувачем за якими є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

За наданою компетентними органами інформацією, у боржника ОСОБА_1 відсутнє майно, на яке можливе звернення стягнення, державним виконавцем на адресу боржника неодноразово надсилались виклики щодо явки для надання пояснень про причини невиконання рішення суду. Останній обізнаний про відкриття виконавчого провадження, де він є боржником, та обізнаний із сумою боргу.

Проте, окрім пояснень про причини невиконання своїх зобов`язань, боржник жодним чином не виявив бажання виконати рішення суду, жодних документів, які свідчили б про погашення боргу, державному виконавцю надано не було, що свідчить про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язань за виконавчим документом. Станом на день направлення подання зобов`язання за виконавчим документом боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено.

Просив винести ухвалу, якою тимчасово обмежити боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього, та розглянути подання за участі представника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2018 року подання старшого державного виконавця задоволено. ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань, покладених на нього.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції не мотивував та не обґрунтував свої висновки в частині ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язання і в ухвалі лише продублював подання державного виконавця із зазначенням дій, які були вчинені державним виконавцем, але не зазначив, в яких діях або бездіяльності полягає ухилення боржника від виконання обов`язків.

Зазначав, що судом не досліджено питання відповідності подання приписам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, оскільки подання не містить інформації про перетинання боржником державного кордону України, також державний виконавець не надав доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України. При цьому в матеріалах зведеного виконавчого провадження наявна відповідь Державної міграційної служби України від 10 жовтня 2016 року № 3/5-12692, згідно якої ОСОБА_1 паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався.

Від Обухівського міськрайонного відділу держаної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий начальником відділу, в якому останній просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити та розглянути подання за відсутності представника із направленням копії ухвали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції виходив із наявності навмисного ухилення боржника (бездіяльність) від виконання рішення суду, яке дає підстави для застосування заходів по тимчасовому обмеженню його у виїзді за межі України.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2011 року у справі № 2-970/11 задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 15000 доларів США, що є еквівалентом 118875 грн., 5000 моральної шкоди та судові витрати (а. с. 39 - 40 т. 1).

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2011 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2011 року скасовано в частині стягнення моральної шкоди та відмовлено в цій частині позову, в решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а. с. 106 - 108 т. 1).

В липні 2016 року в.о. начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби звертався до суду із поданням про встановлення способу та порядку виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2011 року, а саме шляхом надання дозволу на передачу майна - земельної ділянки, яка належить боржнику, на користь стягувача ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу, проте ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 серпня 2016 року подання залишено без задоволення (а. с. 134 - 135 т. 1).

На а. с. 146 - 189 т. 1 наявні матеріали зведеного виконавчого провадження, надані державним виконавцем до подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Так, 28 березня 2012 року старшим державним виконавцем винесено постанову ВП № 31888936 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-970/11, виданого 16 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 120187,75 грн., та накладено арешт на все майно боржника (а. с. 146, 164 - 165 т. 1).

12 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути на підставі договору будівельного підряду на користь ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 1000050 грн. з ОСОБА_1 (а. с. 147 т. 1).

Листом від 22 березня 2016 року Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області повідомило, що державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані на території Обухівського району Київської області на ім?я ОСОБА_1 не реєструвалися та не видавалися (а. с. 162 т. 1).

Згідно інформації, отриманої державним виконавцем в системі ІС ДП «НАІС» 04 грудня 2018 року, та листа Територіального сервісного центру № 3244 від 30 грудня 2015 року, за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані (а. с. 148, 161 т. 1).

Згідно відповідей № від 28 листопада 2018 року, № від 12 січня 2016 року на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії, № від 28 листопада 2018 року, № від 12 січня 2016 року на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, № від 24 грудня 2015 року на запит до Пенсійного фонду України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, інформація щодо ОСОБА_1 не знайдена (а. с. 149 - 150, 158 - 160 т. 1).

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 грудня 2015 року та від 20 липня 2016 року, ОСОБА_1 є власником будівлі телятнику АДРЕСА_1 комплекс (а. с. 154, 166 т. 1).

09 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби із заявою, в якій повідомив, що у зв`язку з тяжким матеріальним становищем сплатити суму боргу у сумі 120183,75 грн. на користь ОСОБА_2 не має можливості, в зв`язку з чим просив встановити порядок і спосіб виконання рішення шляхом передати стягувачу ОСОБА_2 належну йому земельну ділянку пл. 0,1707 га., кадастровий номер НОМЕР_1 , в рахунок погашення боргу (а. с. 170 т. 1).

17 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову ВП № 48212250 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 372/1301/15-ц, виданого Обухівським районним судом Київської області 13 липня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 втрат від інфляції у розмірі 58955,72 грн., 3 % річних від суми боргу у сумі 10708,52 грн., судові витрати у розмірі 696,64 грн., всього 70360,88 грн. (а. с. 173 - 174 т. 1).

Листом від 05 жовтня 2015 року КП КОР «Західне бюро технічної інвентаризації» повідомило головного державного виконавця, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 був оформлений на ОСОБА_1 , від якого за договором купівлі-продажу від 06 лютого 2010 року право власності перейшло до ОСОБА_5 (а. с. 176 т. 1).

На а. с. 172 т. 1 знаходиться виклик державного виконавця Пелих Я.І. на ім`я ОСОБА_6 від 11 березня 2016 року, яким зобов`язано боржника з`явитися до державного виконавця протягом трьох робочих днів з дати отримання цього листа.

10 березня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції винесено постанову ВП № 50445194 про відкриття виконавчого провадження з виконавчого листа № 2-1562/15, виданого 21 грудня 2015 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитків від інфляції в сумі 18787,35 грн., 3 % річних в сумі 1504,66 грн. та судовий збір в сумі 487,20 грн., а всього 20779,21 грн. (а. с. 178 - 179 т. 1).

Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо наявності доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань та доводи апеляційної скарги щодо заперечення даних висновків, апеляційний суд враховує наступне.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових

осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань

Пунктом 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Аналіз ст. 441 ЦПК України свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 подавалася апеляційна скарга на рішення Обухівського районного суду Київської області від 17 червня 2011 року у справі № 2-970/11, яка була частково задоволена рішенням апеляційного суду від 16 листопада 2011 року, таким чином із моменту ухвалення рішення боржник знав про його наявність та необхідність виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Постанова про відкриття виконавчого провадження за даним рішенням винесена старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби 28 березня 2012 року, однак боржник ОСОБА_1 станом по теперішній час жодних дій на виконання рішення суду, ухваленого майже дев`ять років тому, не вчинив.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на час звернення державним виконавцем із поданням на боржника покладено ряд обов`язків, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Невиконання обов`язків боржника, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», свідчить про ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до листа Управління державної міграційної служби України в Київській області Державної міграційної служби України від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 за обліками УДМС в Київській області паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався (а. с. 209), і з огляду на це скаржником не обґрунтовано, яким чином ухвала суду першої інстанції про обмеження боржника у праві виїзду за межі України порушує його права та інтереси.

Також представник скаржника не зміг пояснити джерело засобів існування у ОСОБА_1 за умов відсутності у нього майна та доходів.

Наведене надає підстави для висновку про те, що, маючи реальні можливості для виконання рішення, боржник свідомо ухиляється від цього.

Наведене також вказує на ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням зобов`язань, і на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Відтак, виконання рішення суду фактично унеможливлене через відсутність майна, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, та ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення подання державного виконавця є обґрунтованими, доводи апеляційної скарги, що державний виконавець не довів свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань, і що боржник не має можливості ані виконати, ані ухилитися від виконання своїх зобов`язань, спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги, що зміст подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України не відповідає вимогам п. 2 розділу ХІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, а саме у поданні відсутня інформація про перетинання боржником державного кордону України, висновків суду першої інстанції по суті не спростовують, не є підставами для скасування ухвали суду, а тому відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06 червня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.