Провадження №2/200/276/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

24 січня 2019 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Єлісєєвої Т.Ю.

при секретарі - Кузьминій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до компанії Hagworth Management Limited, Дніпровської міської ради про визнання договору іпотеки припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання договору іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року припиненим, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладанні іпотечного договору №30.840.06.1. від 07.03.2006 р. обтяження на предмет іпотеки не було зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, як це передбачено чинним законодавством, що виключає пріоритет задоволення вимог, при цьому, предмет іпотеки - незавершене будівництвом приміщення не було зареєстровано в державному реєстрі речових прав як об'єкт нерухомості.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги він підтримав, просив позов задовольнити.

Представник компанії Hagworth Management Limited у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник Дніпровської міської ради у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05 січня 2006 року між ЗАТ «Акта» та ОСОБА_2 укладається договір дольової участі у будівництві житлової будівлі багатофункціонального призначення за адресою: АДРЕСА_3 №2303/А/100-к.

07 березня 2006 року між ЗАТ «Агробанк» (правонаступник ПАТ «Банк Восток») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредитної лінії №30.840.06 з цільовим призначенням - придбання нерухомості (надалі - кредитний договір), згідно якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі 580 000,00 доларів США з оплатою 16% річних, строком повернення по 06 березня 2026 року.

З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, ЗАТ «Агробанк» та ОСОБА_2 укладають нотаріально посвідчений іпотечний договір №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, предметом якого є майнові права, а саме: незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2303, проектною площею 334,5 метрів квадратних, розташоване на 23 поверсі будівлі (в осях 24з - 9з); незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 1808, загальною проектною площею 103,5 метрів квадратних, розташоване на 18 поверсі (в осях 24з - 9з), яке будується за адресою: АДРЕСА_3 (надалі - договір іпотеки або іпотечний договір).

10 березня 2006 року предмет іпотеки - майнові права на незакінчене будівництвом приміщення був обтяжений забороною, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

При укладенні іпотечного договору реєстрація обтяження заборони до державного реєстру обтяжень нерухомого майна здійснена не була, а сам предмет іпотеки як нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав не реєструвався.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2094 від 10 липня 2008 року за ОСОБА_2 було оформлено право власності, в тому числі, на спірну квартиру.

07 серпня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «Хоум Кредіт Банк» (правонаступник ЗАТ «Агробанк») було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №30.840.06 від 07.03.2006 року, у відповідності до якої сторони внесли зміни до п.4.11. кредитного договору, домовившись до 01 грудня 2008 року зареєструвати право власності в реєстрі прав власності на нерухоме майно та укласти додаткову угоду до договору іпотеки, предметом якого є зокрема квартири №163,164, які розташовані у житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3. Проте, зазначена додаткова угода до іпотечного договору, укладена не була, реєстрація обтяжень нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, не проводилась.

12 вересня 2008 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_1 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3. При укладенні цього договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_3 у реєстрі заборон не значилась.

26 вересня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» був укладений договір про відступлення права вимоги №7, згідно з яким ПАТ «Банк Восток» відступив ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договорами, у тому числі й за договором про надання кредитної лінії №30.840.06 від 07 березня 2006 року, боржником за яким був ОСОБА_2

Також 12 грудня 2011 року між ПАТ «Банк Восток» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року.

В той же день, відбулась реєстрація у Державному реєстрі іпотек заборони відчуження майнових прав на незакінчене будівництвом приміщення. Об'єктом обтяження були зазначені майнові права на незакінчене будівництвом приміщення.

01 жовтня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та компанією Hagworth Management Limited був укладений договір №1/01-10 відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Кредекс Фінанс» в повному обсязі передало компанії Hagworth Management Limited право вимоги за договором про надання кредитної лінії №30.840.06 від 07 березня 2006 року.

Також 05 жовтня 2012 року між ТОВ «Кредек Фінанс» та компанією Hagworth Management Limited було укладено нотаріальний договір про відступлення права за іпотечним договором №330.840.06.1 від 07 березня 2006 року. Під час державної реєстрації зазначеного вище договору про відступлення прав за іпотечним договором, нотаріус самостійно, змінивши предмет іпотечного договору, без внесення відповідних змін до самого договору, визначив предметом іпотеки зокрема квартиру №163.

ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів за кредитним договором не виконав. Станом на 26.09.2011 року заборгованість перед кредитором становила 3 123 945 гривень 42 копійки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1, видане 22 жовтня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1271).

19 квітня 2013 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було подано заяви про відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2, які були приєднані до спадкової справи 22 квітня 2013 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2013 року, було визнано відумерлою спадщину ОСОБА_2, яка складається з усіх прав та обов'язків, які належали спадкодавцеві на момент смерті, а також визнано відумерлим певне майно. Тобто правонаступники в порядку спадкування за законом або заповітом відсутні та мало місце припинення зобов'язання смертю фізичної особи, оскільки воно було нерозривно пов'язано з особою ОСОБА_2

Аналізуючи викладені вище обставини справи та діюче на час виникнення спірних правовідносин законодавство, суд приходить до наступних висновків.

07 березня 2006 року, для придбання нерухомості, між ЗАТ «Агробанк» (правонаступник ПАТ «Банк Восток») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредитної лінії №30.840.06, у відповідності до якого ОСОБА_2 отримав кредитні грошові кошти у розмірі 580 000,00 доларів США з оплатою 16% річних, строком повернення по 06 березня 2026 року.

Одночасно був укладений іпотечний договір №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, предметом якого були саме майнові права: незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2303, проектною площею 334,5 метрів квадратних, розташоване на 23 поверсі будівлі (в осях 24з - 9з); незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 1808, загальною проектною площею 103,5 метрів квадратних, розташоване на 18 поверсі (в осях 24з - 9з), яке будується за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин) іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Також вказана вище стаття містить визначення терміну нерухоме майно (нерухомість) як земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці і невід'ємно пов'язані з нею, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частина 1,2 статті 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин) визначає предмет іпотеки як нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Таким чином, закон передбачає, що предметом іпотеки може бути нерухоме майно, об'єкт незавершеного будівництва, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, по-перше, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, тобто відповідні майнові права на об'єкт, а по-друге, що воно зареєстровано в якості нерухомого майна, в тому числі, за особою, яка передасть такий об'єкт в майбутньому набувачу.

При укладанні іпотечного договору №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, ОСОБА_2 підтвердив наявність у нього права на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, надавши договір дольової участі у будівництві житлової будівлі багатофункціонального призначення за адресою: АДРЕСА_3 №2303/А/100-к від 05 січня 2006 року, без надання документів, що це майно є об'єктом нерухомості, так як воно таким і не було (в реєстрі не реєструвалось).

Аналізуючи зазначену вище статтю 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин), суд наголошує, що закон не встановлює особливого окремого підходу до предмету іпотеки у вигляді майнових прав на набуття у власність нерухомого майна у майбутньому, з чого суд робить висновок, що до зазначеного предмету договору іпотеки застосовується загальний порядок та умови, передбачені законом до інших предметів, таких як нерухоме майно або об'єкт незавершеного будівництва. Тобто одного документу, що підтверджує право на набуття у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, для укладення договору іпотеки, без державної реєстрації прав власності на сам об'єкт іпотеки, недостатньо.

Надані до суду докази про відсутність на момент укладення договору іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року у відповідному державному реєстрі зареєстрованих належним чином прав власності на предмет іпотеки, свідчить про неможливість укладання в передбаченому законом порядку, іпотечної угоди. Зазначений висновок прямо підтверджується ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин), згідно якої «обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору». Законодавець відносно майнових прав разом з наданням документів, які підтверджують право на набуття у власність нерухомого майна у майбутньому, чітко вимагає здійснення державної реєстрації таких прав як нерухомого майна. У даному випадку, ОСОБА_2 фактично передав в іпотеку майнові права на набуття у власність не нерухомого майна у майбутньому, а будівельних матеріалів, з яких потім було збудоване нерухоме майно.

Таким чином, враховуючі викладені норми законодавства, суд зазначає, що предметом іпотечного договору може бути тільки нерухоме майно, навіть в якості незавершеного будівництва. Право власності на таке майно повинно бути зареєстровано у реєстрі нерухомого майна. Тільки у такому випадку можлива реалізація вимог частини 2 статті 5 Закону України «Про іпотеку» в розрізі державної реєстрації обтяжень нерухомого майна - об'єкта незавершеного будівництва. Саме завдяки цьому іпотека відрізняється від застави.

Зазначене підтверджується п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882, яка діяла на час укладання іпотечного договору (далі - Інструкція), згідно якого, договори про відчуження та заставу (іпотеку) майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, та в передбачених законодавством випадках державну реєстрацію прав на це майно. Такі документи нотаріус приймає лише за наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, що є невід'ємною частиною правовстановлюючих документів.

Більш того, вказаний вище підхід зазначений у ч.3 ст.331 Цивільного кодексу України (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N3201-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин), яка встановлює, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів. Тобто саме для укладання в тому числі, іпотечного договору з об'єктом незавершеного будівництва та відповідних майнових прав на нього, законодавцем надана можливість зацікавленій особі здійснити державну реєстрацію прав на таке нерухоме майно.

Зазначена стаття надає незавершеному будівництвом майну подвійний статус. Частина перша, відносить об'єкт незавершеного будівництва до рухомого майна, в якості матеріалів, обладнання тощо, до яких, з урахуванням чинного законодавства можливо застосування виключно правовідносин застави, а не іпотеки. Частина друга, як виключення, для відносин пов'язаних з необхідністю укладання в тому числі іпотечних договорів, припускає можливість віднесення його до об'єкту нерухомості, але виключно після відповідної державної реєстрації прав власності на нього як нерухоме майно. Такий підхід повністю відповідає положенням Закону України «Про іпотеку» і Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, так як пов'язує можливість іпотеки майна з передбаченою законодавством реєстрацією прав власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, яка є невід'ємною частиною, правовстановлюючих документів.

З наявних в матеріалах справи Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що предмет іпотеки - незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_3, в якості нерухомого майна не реєструвалося, що вказує на неможливість укладання у відповідності до норм чинного законодавства договору іпотеки з зазначеним майном та майновими правами на нього. Зазначене вище підтверджується і реєстрацією 10 березня 2006 року обтяжень предмету іпотечного договору №30.840.06.1 від 07.03.2006 року, саме як рухомого майна.

Отже, суд приходить до висновку, що предмет іпотеки не відповідає вимогам діючого на той час законодавства та сторонами не дотримані всі необхідні вимоги до іпотечного договору, з чого вбачається, що договір іпотеки №30.840.06.1 від 07.03.2006 року має фактично ознаки договору застави або попереднього договору іпотеки, що в свою чергу говорить про недійсність договору іпотеки №30.840.06.1 від 07.03.2006 року.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить ознаки визнання правочину недійсним, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Як було зазначено вище, іпотечний договір №30.840.06.1 від 07.03.2006 року був укладений сторонами при недотриманні усіх необхідних вимог законодавства, що призвело до неможливості застосування сторонами іпотечного законодавства та пов'язаних з ним пріоритетів. Як наслідок у іпотекодержателя - Компанії «Hagworth Management Limited» не виникло передбачених положеннями Закону України «Про іпотеку» (в тому числі статтею 23) прав на предмет іпотеки.

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, заборона на нерухоме майно, була проведена приватним нотаріусом Хоміч О.М. 13.11.2012 року при оформлені договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором №30.840.06.1 від 07.03.2006 року. Зазначена заборона відчуження була оформлена відносно квартири АДРЕСА_1. Тобто, лише 13.11.2012 року іпотекодержатель приступив до реалізації своїх прав у відповідності до Закону України «Про іпотеку», що встановлює момент виникнення у нього передбаченого чинним законодавством пріоритету.

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» пріоритет - це переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно.

Стаття 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин) зазначає, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції зі змінами та доповненнями від 22 грудня 2005 року N 3273-IV, яка діяла на час виникнення правовідносин) пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Зазначені вище норми вказують на те, що іпотечний договір має свій зміст як гарантійний захист інтересів іпотекодержателя тільки при умови дотримання сторонами вимоги щодо державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою. Всі інші норми закону про іпотеку, наприклад, про збереження договору іпотеки для нового власника при переході права власності на предмет іпотеки застосовуються при умові виконання сторонами всіх вимог пріоритетності. Не дотримання цієї вимоги може призвести до певних правових наслідків у вигляді реалізації об'єкту іпотеки та неможливістю іпотекодержателя, при невиконанні боржником своїх обов'язків, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, що і відбулось у випадку, який розглядається судом.

Зазначене підтверджується п.102 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882, яка діяла на дату укладання договору іпотеки (надалі-Інструкція), згідно якого одночасно з посвідченням договору про іпотеку нотаріус, якщо це передбачено договором, накладає заборону на відчуження предмета іпотеки за правилами, викладеними в розділі 26 цієї Інструкції. Відсутність заборони відчуження зареєстрованої у встановленому порядку, призводить до відсутності у іпотекодавця пріоритету. Теж само відбувається при неукладені сторонами додаткової угоди у зв'язку з отриманням іпотекодавцем право власності на майно.

Згідно п.98 Інструкції іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. При посвідченні таких договорів нотаріус роз'яснює іпотекодержателю його обов'язок після закінчення будівництва зареєструвати в установленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість.

У разі зміни в процесі будівництва характеристик нерухомості, яка є предметом іпотеки (зміна площі нерухомості, зміна планування приміщень тощо), а також у разі закінчення будівництва і одержання іпотекодавцем свідоцтва про право власності на предмет іпотеки, до закінчення терміну дії іпотечного договору, за договором сторін вносяться відповідні зміни до іпотечного договору. Указаний договір є підставою для перереєстрації заборони відчуження.

Зазначені умови вказують на певні обов'язки сторін відносно об'єкта іпотеки та визначають певний алгоритм дій саме для передання в іпотеку незавершеного будівництвом майна, а в наступному на збудовану нерухомість.

Судом встановлено, що з дати укладання іпотечного договору обтяження нерухомого майна (об'єкта незавершеного будівництва - предмету іпотеки) здійснено не було в силу проявленої бездіяльності зацікавленої сторони, що в свою чергу, не дає підстав визначити наявність вищого пріоритету за іпотекодержателем і що можна віднести до його комерційного ризику.

В подальшому, а саме, 07.08.2008 року, з введенням об'єкту в експлуатацію, додатковою угодою до кредитного договору, сторони передбачили необхідність укладання додаткової угоди до іпотечного договору, що підтверджує визнання іпотекодержателем факту відсутності захисту прав згідно Закону України «Про іпотеку», і укладання якої давало б можливість здійснити реєстрацію обтяження нерухомого майна з наслідками пріоритету в розумінні іпотечного законодавства.

Згідно обставин справи, суд встановив, що іпотекодавець та іпотекодержатель не виконали діючі на той час вимоги, оскільки не уклали передбачену як законодавством, так і п.4.11 кредитного договору №30.840.06 від 07 березня 2006 року з подальшими змінами від 07.08.2008 р., додаткову угоду до іпотечного договору №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року.

Незалежно від наявності суб'єктивної вини будь-якої особи в не укладанні такої додаткової угоди до іпотечного договору, з відповідним не внесенням обтяжень до реєстру нерухомого майна та пріоритетом, суд приходить до висновку щодо відсутності правовідносин в частині пріоритетного права на об'єкт іпотеки, що сталось у результаті бездіяльності іпотекодержателя, як зацікавленої сторони.

Більш того, укладання 12.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири №163, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 стало можливим виключно за умови відсутності зареєстрованого обтяження внаслідок вищенаведеної судом бездіяльності іпотекодержателя, відсутності відповідного пріоритету на об'єкт у останнього. Зазначене дає можливість суду зробити висновок, що на дату укладання сторонами договору купівлі-продажу були відсутні передбаченні чинним законодавством обтяження квартири. Відсутність зареєстрованого іпотечного обтяження квартири, укладання договору купівлі-продажу відносно неї, реєстрація цього правочину та права власності за покупцем без будь-яких обтяжень, унеможливило у подальшому вчиняти ОСОБА_2 дії по укладанню додаткової угоди до іпотечного договору щодо квартири №163 та фактичної передачі об'єкту для вчинення обтяжень тощо.

Саме укладання договору купівлі-продажу від 12.09.2008 р., реєстрація цього правочину та реєстрація прав власності має наслідком припинення нібито існувавших іпотечних правовідносин щодо квартири №163 і до неї не можуть застосовуватися положення статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, стаття 598 Цивільного кодексу України зазначає підстави припинення зобов'язань та вказує, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 608 Цивільного кодексу України регулює припинення зобов'язання смертю фізичної особи та частина перша цієї статті зазначає, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» зазначає - іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання.

Отже, суд приходить до висновку, що настання юридичних фактів таких як смерть кредитора ОСОБА_2, відмова його спадкоємців від прийняття спадщини, тягне за собою припинення основного зобов'язання пов'язаного з кредитними правовідносинами, що в свою чергу тягне за собою припинення допоміжного гарантійного зобов'язання - іпотеки.

Крім того, суд враховує і те, що припинення договору іпотеки підтверджується порушенням нотаріусом, який вносив заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 05 жовтня 2012 року Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№1952-IV від 01.07.2004 р. зі змінами та доповненнями на 06.09.2012 року). Оскільки нотаріус під час вчинення таких дій повинен був встановити відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах. Більш того, при внесені заборони відчуження нотаріус вказав власником квартири АДРЕСА_2 Андрія Володимировича, тоді як 12 вересня 2008 року ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_1 договір купівлі-продажу ВКТ №634131, предметом якого була зазначена квартира АДРЕСА_3 та перестав бути власником спірного майна. Окрім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер. Нотаріус не виконав всі необхідні дії, а саме, не провів перевірку права власності на квартиру, заборону на яку вносив в реєстр заборон, на предмет власника. Більш того, предметом договору відступлення прав вимоги та договору іпотеки, по якому здійснювалось це відступлення, було незакінчене будівництвом майно, а нотаріус наклав заборону на квартиру, тим самим самостійно змінивши предмет договору, що прямо вказує на протиправність та незаконність її дій і як наслідок говорить про недійсність договору іпотеки.

Отже, суд прийшов до висновку, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3, не відповідає вимогам діючого на той час законодавства, крім того, сторонами не були дотримані всі необхідні вимоги до іпотечного договору, з чого суд робить висновок, що договір іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року має більше ознаки договору застави або попереднього договору іпотеки, що в свою чергу говорить про недійсність зазначеного договору іпотеки. Більш того, укладений 12 вересня 2008 року договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідчить про припинення дії зазначеного договору іпотеки після набуття позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_3, що також говорить про недійсність договору іпотеки на сьогоднішній день.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,5,76-83,89,258,259,263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В І Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до компанії Hagworth Management Limited, Дніпровської міської ради про визнання договору іпотеки припиненим - задовольнити.

Визнати договір іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, укладений між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. за реєстраційним №649, предметом якого є майнові права, а саме: незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2303, загальною будівельною площею 334,5 метрів квадратних, розташованого на 23 поверсі будівлі (в осях 24з - 9з); незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 1808, загальною будівельною площею 103,5 метрів квадратних, розташоване на 18 поверсі будівлі (в осях 24з - 3з), яке будується за адресою: АДРЕСА_3 - припиненим 12 вересня 2008 року.

Визнати таким, що підлягає вилученню з Державного реєстру прав - договір іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року, який був укладений між ЗАТ «Агробанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. та зареєстрований в реєстрі за №649.

Визнати таким, що підлягає вилученню з Державного реєстру прав - обтяження у вигляді заборони відчуження, яке було накладено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кошляк Н.Е. 07 березня 2006 року за Договором іпотеки №30.840.06.1 від 07 березня 2006 року та зареєстроване в реєстрі за №649, на майнові права, а саме: незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 2303, загальною будівельною площею 334,5 метрів квадратних, розташованого на 23 поверсі будівлі (в осях 24з - 9з); незакінчене будівництвом приміщення (квартира) в блоці А, будівельний номер 1808, загальною будівельною площею 103,5 метрів квадратних, розташоване на 18 поверсі будівлі (в осях 24з - 3з), яке будується за адресою: АДРЕСА_3.

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Т.Ю. Єлісєєва