Житомирський апеляційний суд
Справа №284/538/18 Головуючий у 1-й інст. Піщуліна І. С.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

07 березня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

заяву судді Талько О.Б. про самовідвід

у цивільній справі №284/538/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_2

на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року,

в с т а н о в и в:

До початку розгляду справи по суті суддя Талько О.Б. заявила самовідвід із тих підстав, що під час розгляду справи за участю тих же сторін про стягнення безпідставно набутих коштів №284/804/16-ц вона входила до складу колегії суддів. До суду надійшла заява представника позивача про відвід судді Талько О.Б. із тих підстав, що суд під час розгляду вищезазначеної справи не дотримався принципу рівності сторін. Дана обставина, на думку представника позивача, викликає сумнів у неупередженості судді Талько О.Б.

Заслухавши думку учасників справи, колегія суддів виходить із наступних міркувань.

Вимогами ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до пункту 5 частини 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді.

У статті 15 Кодексу суддівської етики та п.2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, затверджених резолюцією Економічної та ОСОБА_4 ООН від 27 липня 2006 року, зазначено, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупереджене рішення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Безсторонність означає відсутність упередженості та необ'єктивності. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб'єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об'єктивним у цій справі, та об'єктивним критерієм. Іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та його склад достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26 жовтня 1984 року в справі «ОСОБА_5 проти Бельгії», від 01 жовтня 1982 року в справі «Пєрсак проти Бельгії», від 15 грудня 2011 року в справах «Паскал проти України», «Ветштайн проти Швейцарії» тощо).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_6 Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких звязків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У звязку із заявою про відвід судді Талько О.Б., необхідністю виключити обставини, які можуть викликати у сторони сумнів у обєктивності та неупередженості даного судді, ураховуючи положення Кодексу суддівської етики та Бангалорські принципи діяльності судді, з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд, заяву судді Талько О.Б. про самовідвід слід задовольнити, а справу передати на повторний автоматизований розподіл відповідно до вимог статті 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.36,39,40,368,381 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву судді Талько О.Б. про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю Талько О.Б. від розгляду цивільної справи №284/538/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 05 грудня 2018 року.

Справу передати для визначення складу суду в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді