ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2095/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії Кругової С.С., Хорошевського О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Єрмак Н.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 , який в ході розгляду був уточнений.

Обґрунтовуючи позов, посилався на те, що протягом останніх 5 років квартиру було затоплено багато разів з вини мешканців квартири, що розташована над його квартирою. Останні два рази залиття сталося 19.06.2017 та 03.07.2017, про що складено акти комісії КП «Жилкомсервіс». Наслідком залиття квартири стало пошкодження пластику на стелі в туалеті та ванній кімнаті, деформація дверей туалету та комори, відшарування та здуття шпалер на стелі та стінах у кухні, відшарування фарби та шпаклівки на стелі в житловій кімнаті, деформація плінтусу на одній з стін та деформація ламінату на підлозі житлової кімнати, також вийшла з ладу електропроводка в туалеті та ванній кімнаті.

Вартість робіт по ремонту пошкодженого залиттям приміщенням згідно з висновком експерта становить 22158,24 грн. та витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 2500,00 грн.

Також позивачу завдана моральна шкода в сумі 5000 грн., та понесені витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2018 року КП «Жилкомсервіс» залучено в якості третьої особи.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, в обґрунтування своїх заперечень послався на те, що причина залиття, а відповідно, вина відповідача не встановлена, акти про залиття складені за відсутності представників відповідача.

У зв`язку з чим, просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи КП «Жилкомсервіс», надав суду письмові пояснення в яких просив справу розглядати за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала.

Рішенням Московського районного суду м. Харків від 31 січня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення районного суду є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначив, що судом було порушено вимоги ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Послався на те, що не було оцінено докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного іншого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вказав, що судом не було взято до уваги письмові пояснення КП «Жилкомсервіс» про те, що підприємство виконало всі покладенні на нього обов`язки щодо складення вказаних Актів, питань до представника підприємства у суду не виникало. Вказані Акти оспорені не були.

Зауважив, що поза увагою суду лишився той факт, що відповідач у належній їй квартирі не проживає внаслідок чого під час складання Актів була відсутня. Зазанчив, що її пошук не є обов`язком ані позивача, ані представників КП «Жилкомсервіс».

Гордзелевський Р. В . вважає, що висновок експерта ТОВ «Аргумент-експерт» від 14 липня 2017 року, крім розрахунку вартості проведення ремонту у квартирі позивача містить підтвердження факту завданої майну позивача шкоди саме внаслідок залиття з квартири відповідача.

Послався на те, що судом не було спростовано факт завданої майну позивача шкоди, який підтверджується не тільки даними вказаних Актів комісії КП « Жилкомсервіс», а ще й Висновком експерта.

Синицею С.М. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач вказала, що працівники дільниці № 34 КП «Жилкомсервіс» зазначили, що залиття відбулося з вище розташованої квартири АДРЕСА_5 , хоча до квартири відповідача працівники, які вказані в актах, не заходили. Всупереч встановленому законом порядку Акти від 19.07.2017 та 03.07.2017 не містять відомостей, що мешканці квартири відповідача не надали доступ або відмовились від підпису вказаних документів.

Зазначила, що представником позивача надано пояснення, що у квартирі позивача перед залиттями 19 червня 2017 року та 3 липня 2017 року проводився ремонт, проте, жодних доказів проведення ремонту не надано, що свідчить про те, що достовірно встановити коли саме було спричинено шкоду яку вимагає компенсувати позивач неможливо.

Послалась на те, що у своїх поясненнях КП «Жилкомсервіс» вказує про порядок за яким складаються акти про залиття, яким передбачено обов`язкове ознайомлення з актом мешканців квартир, чого в свою чергу комісією КП «Жилкомсервіс» зроблено не було.

Крім того, також в поясненнях КП «Жилкомсервіс» вказує, що у складі комісіє при складанні акту про залиття від 03 липня 2017 року був присутній представник КП «Харківські теплові мережі» Сафонова С.О., хоча знову ж в самому акті про цього представника КП «ХТМ», не згадується.

Зазначила, що перед спеціалістом-оцінювачем було поставлено питання визначення саме визначення ринкової вартості розміру матеріальної шкоди, а не встановлення причин та джерела залиття квартири. Спеціаліст який проводив оцінку використовував тільки ті вихідні дані які надав позивач, (відповідно до самого Звіту ), саме вищевказані два Акти залиття квартири. Власник, позивач, не надавав інформацію, відомості про залиття які передували останні 5 років.

Вважає, що оскільки позивач не є одноосібним власником квартири, то він не в праві вимагати відшкодування всього обсягу завданої шкоди лише на свою користь.

Зауважила, що ОСОБА_1 не було мотивовано розміру заявленої моральної шкоди.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Нормою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 .

Актом КП «Жилкомсервіс» від 19.06.2017, встановлений факт залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття зазначеної квартири сталося з розташованої вище кв. АДРЕСА_5 зазначеного будинку, внаслідок розриву гнучкого шлангу на змішувачі води.

Актом КП «Жилкомсервіс» від 03.07.2017, встановлений факт залиття квартири АДРЕСА_1 та зазначено, що залиття зазначеної квартири відбулося внаслідок прориву рушникосушарки, яка знаходиться поверхом вище в кв. АДРЕСА_5 зазначеного будинку.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ООО «Аргумент-Експерт» №2773/07-17 від 14.07.2017р. розмір збитків, що призвели до завдання майнової шкоди власнику квартири АДРЕСА_1 внаслідок залиття, на дату проведення дослідження складає 22158 грн. 24 коп.

В судовому засіданні експерт Семенченко В.О. , підтримав висновок суб`єкта оціночної діяльності №2773/07-17 від 14.07.2017 та приєднав до матеріалів справи відповідні роз`яснення, в яких зазначив, що вказані пошкодження в звіті про оцінку є наслідком залиття, тим чи іншим чином відображені та прямо вказані в актах КП «Жилкомсервіс» і підтверджуються при проведенні огляду та фотозйомки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що Акти про залиття від 19.06.2017 та 03.07.2017 за змістом не відповідають вимогам закону, адже складені за відсутності відповідача, то з огляду на їх неналежність як доказу, неможливо встановити дійсні обставини справи.

Твердження позивача про неодноразове залиття квартири протягом 5-ти років, за відсутності належних доказів на їх підтвердження ставить під сумнів, що пошкодження, зазначені в актах, утворилися внаслідок залиття саме 19.06.2017 та 03.07.2017.

Суд також відмовив у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначені позовні вимоги є похідними від основної позовної вимоги, в задоволенні якої суд було відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Районний суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт завдання позивачеві шкоди не підтверджений належними доказами, оскільки з наявних в матеріалах справи актів не вбачається, яким чином було встановлено причини залиття, та як відсутні відомості про те, що особи, які складали акти, особисто були присутні у квартирі відповідача та оглядали місце витоку води з системи водопостачання.

На актах не міститься підпису особи, що мешкає у квартирі АДРЕСА_5 або належним чином засвідченої відмови від підпису, як того вимагає п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76 та додатку №4, на який вірно послався суд першої інстанції.

Вказане положення регламентує, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Акт складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка, представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, також в акті чітко зазначаються причини залиття та висновки і рекомендації комісії про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду. При цьому з актом ознайомлюються мешканці квартир, які мають відношення до складеного акту. Відмова від підпису акту від потерпілої сторони та винної сторони не впливає на його чинність

Суд апеляційної інстанції бере до уваги посилання відповідача на те, що при складенні актів про залиття не був присутній представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та гарячого водопостачання, як про те йдеться в письмових поясненнях КП «Жилкомсервіс» (а. с. 144), що також не відповідає вимогам до змісту таких актів.

Акти та письмові пояснення КП «Жилкомсервіс» містять лише посилання на те, що пошкодження були усунуті мешканцям квартири №35 самостійно, проте доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України такі обставини не підтверджені, що позбавляє суд можливості однозначно встановити, що залиття відбулось із вказаної квартири та з вини її мешканців.

Крім того, позивач всупереч передбаченого у ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальногоо обов`язку не надав до суду доказів про те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_5 . Наявна у справі довідка адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області підтверджує лише факт реєстрації постійного місця проживання відповідача за вказаною адресою, що не / належним і длопустими доказом володіння відповідапчем вказаною квартирою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач у належній їй квартирі не проживає, внаслідок чого не було можливості скласти Акти про залиття відповідно до наведених вимог законодавства - належними і допустимими доказами також не довдені.

Висновок про оцінку розміру прямого збитку (матеріальної шкоди) від 14.07.2017, виконаний оцінювачем ТОВ «Аргумент-Експерт» ОСОБА_8 не є належним і допустимим доказом на підтвердження факту завдання шкоди саме залиттям, оскільки встановлення такого факту необхідні спеціальні знання у будівельній сфері без яких встановити відповідні обставини неможливо.

З наданих ОСОБА_8 суду документів на підтвердження його кваліфікаційного рівня вбачається, що не є фахівцем у галузі будівництва (а. с. 121-122).

Вказаний висновок мав на меті лише визначення розміру матеріального збитку, а не встановлення причин його походження.

Позивач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення судової експертизи в судах першої та другої інстанцій.

За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про недоведеність підстав заявленого позову про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні питання щодо наявності та обґрунтованості розміру заявленої шкоди підлягають врахуванню роз`яснення, надані судам у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування

моральної (немайнової) шкоди».

Пунктами 3, 4, 5 зазначеної Постанови роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно до ст. 137 ЦПК (ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тому, колегія суддів вважає також недоведеним факт заподіяння моральної шкоди позивачеві, враховуючи недоведеність підстав позову про відшкодування матеріальної шкоди.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України немає.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харків від 31 січня 2019 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий суддя

В.Б. Яцина.

Судді колегії

С.С. Кругова.

О.М. Хорошевський.