ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м.Суми

Справа №591/4407/18

Номер провадження 22-ц/816/2965/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Новікова Сергія Павловича та Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року в складі судді Кривцової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 06 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила зобов`язати Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради здійснити державну реєстрацію квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради вчинити дії шляхом оформлення документів щодо передачі їй у власність вказаної квартири.

Свої вимоги мотивувала тим, що 15 квітня 2010 року на підставі ордеру виконкому Сумської міської ради вселилася у вказану квартиру, де проживає на цей час та не має у власності іншого житла. За клопотанням Управління внутрішніх справ України від 02 квітня 2012 року виконком Сумської міської ради ухвалив рішення, яким виключив вказане житлове приміщення з числа службових у зв`язку з тим, що відпала необхідність у його використанні. 29 березня 2013 року були підписані акти приймання-передачі квартири до комунальної власності міста Суми на підставі рішення Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-МР. Реалізуючи право на приватизацію займаної квартири, вона звернулася із відповідною заявою до органу приватизації - Департамента забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, але їй було відмовлено з причин відсутності державної реєстрації права власності за Головним управлінням внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України на вказану квартиру. Вважала, що така відмова не ґрунтується на нормі закону, оскільки відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради від 19 червня 2012 року спірна квартира виключена з числа службових та не належить ГУВВ МВС України.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_2 щодо приватизації та вчинити дії по приватизації квартири АДРЕСА_1, з урахуванням п. 4.2 рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 326 від 19 червня 2012 року «Про користування службовими житловими приміщенням» та рішення Сумської міської ради № 2074-МР від 30 січня 2013 року «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Суми нерухомого майна від Головного управління внутрішніх військ міністерства внутрішніх справ України».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на користь ОСОБА_2 частину понесеного судового збору у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Новіков С.П., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити нове, яким зобов`язати Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що, реалізуючи право на приватизацію спірної квартири, ОСОБА_2 отримала відповідь про неможливість її приватизації з підстав відсутності державної реєстрації права власності за Головним управлінням внутрішніх військ МВС України, проте відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради від 19 червня 2012 року квартира не могла належати Головному Управлінню МВС України, так як була виключена з числа службових.

В апеляційній скарзі Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-МР, на яке посилається суд першої інстанції, стосується іншої квартири. Вказує, що спірна квартира не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Суми, а тому не підлягає приватизації.

У відзиві на апеляцій скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Новікова С.П. Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» зазначає, що спірна квартира вже зареєстрована на праві державної власності за Державною іпотечною установою на підставі свідоцтва про право власності від 03 грудня 2009 року, НОМЕР_1 , виданого виконкомом Сумської міської ради. Крім того, Управління не має статусу юридичної особи, а тому не може бути відповідачем.

Відзивів на апеляційні скарги від інших учасників справи до апеляційного суду не направлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 . - адвоката Новікова С.П., представника Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради Чувакової О.О., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг та заперечували проти доводів скарг своїх опонентів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга адвоката Новікова С.П. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради - задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 06 квітня 2010 року ОСОБА_2 було видано ордер № 1537 від 15 вересня 2010 року на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 326, на підставі клопотання Головного управління внутрішніх військ МВС України від 02 квітня 2012 року № 3/23/4-1007, квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових жилих приміщень, у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому використанні (а.с. 10).

25 квітня 2018 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради на заяву ОСОБА_2 повідомив, що департаменту було відмовлено у державній реєстрації права комунальної власності на квартиру АДРЕСА_1 (рішення державного реєстратора від 04 квітня 2018 року). Підстава - відсутність документа, який підтверджує право власності МВС України на вказане нерухоме майно (а.с. 9).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 07 грудня 2009 року (дата прийняття рішення про державну реєстрацію) квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві державної власності за Державною іпотечною установою, частка власності 1/1, на підставі свідоцтва про право власності від 03 грудня 2009 року НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Сумської міської ради (а.с. 101).

Рішенням Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-МР було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Суми нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 від Головного управління внутрішніх військ МВС України (а.с. 100).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_2 мотивоване тим, що спірна квартира, в яку позивач вселилася на законних підставах та проживає у ній, виключена із числа службових, перебуває у власності територіальної громади м. Суми, тому позивач має право на її приватизацію. Відмовляючи у задоволенні вимог до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми» Сумської міської ради, суд виходив з того, що позивачем не доведено про порушення її прав на приватизацію управлінням, яке, до того ж, не є юридичною особою.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Висновки, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ст. ст. 12, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Частиною 9 статті 8 цього Закону визначено, що державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Передача житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій у комунальну власність, визначається відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою КМУ від 06 листопада 1995 року № 891.

Отже, приватизації підлягають, зокрема, квартири багатоквартирних будинків, що не віднесені у встановленому порядку до числа службових та входять до складу житлового фонду місцевих рад, тобто перебувають у комунальній власності відповідної територіальної громади.

Як встановлено, квартира АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 19 червня 2012 року № 326, була виключена з числа службових жилих приміщень, однак, у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України, в комунальну власність територіальної громади м. Суми не передана та на цей час перебуває у державній власності.

Рішенням же Сумської міської ради від 30 січня 2013 року № 2074-М, яким обґрунтовує свої вимоги позивач та, яке не було досліджене місцевим судом під час вирішення спору по суті, було прийнято до комунальної власності територіальної громади м. Суми інше жиле приміщення - квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для зобов`язання Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради розглянути заяву ОСОБА_2 та вчинити дії з приватизації спірної квартири, оскільки вказане жиле приміщення у визначеному законом порядку у комунальну власність територіальної громади м. Суми не передане.

З наведених підстав необгрунтованими є і вимоги позову про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради підлягає стягненню 1057,20 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3 ,4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Новікова Сергія Павловича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 березня 2019 року.

Прийняти постанову. У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради 1057,20 грн у відшкодування фактично понесених судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

О.І. Собина