Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/14442/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування

та за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сєтак Віктор Ярославович, про визнання спадкового договору недійсним

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Житомирської міської ради. Просили визнати за кожною право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування, що відкрилося після смерті ОСОБА_5 . Свої вимоги обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , тобто батько ОСОБА_1 та чоловік ОСОБА_2 Внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить вказаний вище житловий будинок. Після смерті батька та чоловіка у шестимісячний строк вони подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, а 08 листопада 2016 року - заяви про видачу кожній свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку спадкового майна, що складається із вищевказаного житлового будинку. Постановою нотаріуса їм відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що відсутня інформація про спадкоємців, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та наявні відомості про спадковий договір, предметом якого є даний житловий будинок. Надати нотаріусу відомості про осіб, які проживали разом із спадкоємцем вони не мають можливості, оскільки будинкова книга, на підставі якої ВЖРЕП може видати відповідну довідку, втрачена.

За вищевказаним позовом ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29 травня 2018 року за клопотанням представника позивачів замінено відповідача з Житомирської міської ради на ОСОБА_3 (а.с.150-151 т.1).

У грудні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із іншим позовом до Житомирської міської ради, у якому просили визнати недійним спадковий договір від 15 червня 2012 року, який укладений від імені відчужувача ОСОБА_5 представником за довіреністю ОСОБА_6 та набувачем ОСОБА_7 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12 грудня 2018 року цивільні справи за позовами об`єднані в одне провадження (а.с.206-207 т.1).

Ураховуючи клопотання представника позивачів про заміну відповідача з Житомирської міської ради на ОСОБА_3 та зміст останньої редакції позовної заяви про визнання спадкового договору недійсним, у якій вказано відповідачем - ОСОБА_3 , підставами позову зазначено наступне (а.с.98-101 т.2). Позивачі вважають, що спадковий договір укладався представником відчужувача за довіреністю всупереч положень частин 2 та 4 ст.207, ч.2 ст.237, ч.2 ст.238 ЦК України, що, на їх думку, свідчить про недодержання в момент укладення оспорюваного договору вимог, які встановлені ч.ч.1,2,3 та 5 ст.203 ЦК України, та є підставою його недійсності згідно з ч.1 ст.215 ЦК України. Отже, вимоги обґрунтовані тим, що спадковий договір є угодою, яка безпосередньо пов`язана із особою відчужувача, а тому не може бути здійснена через представника. Також, набувач після смерті спадкодавця право власності на будинок за собою не зареєстрував.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2019 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , по Ѕ частині за кожною в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 . Спадковий договір від 15 червня 2012 року визнаний недійсним. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовів відмовити. Зокрема доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що ОСОБА_5 нотаріально посвідченою довіреністю від 02 березня 2012 року, дія якої на час укладення спадкового договору не припинилася, уповноважив ОСОБА_6 укласти та підписати від його імені спадковий договір на конкретно визначений житловий будинок НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , саме із ОСОБА_7 . Висновок суду про відсутність волевиявлення відчужувача на укладення спадкового договору ґрунтується на припущеннях, оскільки жодних доказів, які б спростовували вільне волевиявлення відчужувача, його розуміння істотних умов договору та наслідків його укладення матеріали справи не містять. Нотаріусом вимоги ст.44 Закону України «Про нотаріат» дотримані. Спадковий договір укладений представником відчужувача - Катаєвим Д.Б., особу якого нотаріусом встановлено. Закон не містить застереження відносно неможливості укладення спадкового договору через представника, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення норми ч.2 ст.238 ЦК України. Вимога про визнання права власності за позивачами залежить від вирішення спору щодо спадкового договору, а тому скасування судового рішення про визнання спадкового договору недійсним виключає визнання права власності на житловий будинок за позивачами у порядку спадкування, оскільки вимоги є взаємопов`язаними. Після смерті ОСОБА_7 належне йому майно успадкувала його донька - ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначають, що на їх думку, спадковий договір може бути вчинений лише відчужувачем особисто.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Визнаючи спадковий договір недійсним, суд першої інстанції керуючись ч.3 ст.215 та ч.2 ст.238 ЦК України виходив із того, що спадковий договір може бути вчинений лише особисто відчужувачем та закон не допускає його вчинення через представника. Оскільки суд першої інстанції визнав недійсним спадковий договір, предметом якого є спірний житловий будинок, то вважав, що вимоги про визнання за позивачами права власності на Ѕ частину за кожною на житловий будинок у порядку спадкування за законом у судовому порядку є обґрунтованими, приймаючи до уваги те, що вони є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції з огляду на неправильне застосування норм матеріального права та висновки суду не відповідають обставинам справи.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Довіреністю є письмовий документ.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що нотаріально посвідченою довіреністю від 02 березня 2012 року ОСОБА_5 уповноважив, у тому числі, ОСОБА_6 на укладення та підписання спадкового договору нерухомого майна на будь-яких умовах, зокрема житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_7 (а.с.32 т.2). У довіреності також зазначено, що вона видана до 02 березня 2017 року.

У графі «підпис» містяться наступні написи: «Согласен прочитано самостійно зміст зрозумілий ОСОБА_5 ».

Дана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Сетаком В.Я. Довіреність підписана ОСОБА_5 у присутності нотаріуса. Особу ОСОБА_5 встановлено. Його дієздатність перевірено. У зв`язку з похилим віком та станом здоров`я довірителя довіреність посвідчено за адресою: АДРЕСА_2 . Дані обставини належними та допустимими доказами не спростовані.

Додатково у суді апеляційної інстанції нотаріус пояснив, що довіреність посвідчувалася на дому через те, що ОСОБА_5 хворів на відкриту форму туберкульозу та догляд за ним здійснював його брат ОСОБА_7 Позивачі, тобто донька та дружина, відокремилися від догляду. ОСОБА_5 поводив себе адекватно, розумів значення своїх дій та віддавав їм звіт.

ОСОБА_5 набув право власності на спірний житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 квітня 1987 року та договору дарування від 29 травня 1993 року. Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ним 10 травня 2012 року.

15 червня 2012 року ОСОБА_6 , який діяв на підставі вищевказаної довіреності від 02 березня 2012 року, від імені ОСОБА_5 (відчужувач) та ОСОБА_7 (набувач) уклали у письмовій формі спадковий договір про наступне: відчужувач передає після смерті у власність набувача житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а набувач зобов`язується виконувати розпорядження відчужувача, зазначені у цьому договорі (а.с.85-86 т.1).

Спадковий договір посвідчений у нотаріальному порядку. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підписали його у присутності нотаріуса, який встановив їх особи, перевірив дієздатність та повноваження представника.

У матеріалах справи відсутні докази того, що на час укладення спадкового договору ОСОБА_5 довіреність від 02 березня 2012 року була скасована або закінчився її строк. Отже, довіреність на час укладення спадкового договору свою дію не припинила та була чинною. Спадковий договір 15 червня 212 року зареєстрований у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом (а.с.87 т.1).

Заповіт, який ОСОБА_5 склав 09 червня 2011 року та яким все своє майно, тобто й житловий будинок АДРЕСА_1 , заповідав ОСОБА_7 , є нікчемним в силу ч.2 ст.1307 ЦК України.

За життя ОСОБА_5 не порушував питання про розірвання спадкового договору або визнання його недійсним, отже його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі.

За спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача (частина перша ст.1302 ЦК України). Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому КМУ (частина перша ст.1304 ЦК України).

Перехід майна від відчужувача до набувача на підставі спадкового договору не є окремим видом спадкування, а тому на відносини сторін не поширюються відповідні правила про спадкування.

Чинне законодавство не містить заборони на укладення спадкового договору відчужувачем через представника, оскільки не має застереження відносно того, щоб здійснювати укладення спадкового договору лише відчужувачем особисто. Відтак, вчинення спадкового договору через представника законом допускається, а тому висновки суду першої інстанції про те, що спадковий договір не може бути укладений через представника не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та є помилковими. У зв`язку із цим, застосування положень ч.2 ст.238 ЦК України до спірних правовідносин безпідставне. Окрім того, повноваження представника відчужувача підтверджені належним чином та він діяв у межах наданих йому довіреністю повноважень, яка свою дію на час укладення спадкового договору не припинила. Довіреність конкретизована та уповноважувала представника укласти спадковий договір саме на спірний житловий будинок та саме із ОСОБА_7 , що представником і було вчинено, тобто він діяв у межах повноважень.

Отже, зміст спадкового договору не суперечить актам цивільного законодавства, цивільна дієздатність ОСОБА_5 не була обмежена, волевиявлення його було вільним і відповідало його внутрішній волі та правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому підстав для визнання спадкового договору недійсним апеляційний суд не вбачає.

ОСОБА_5 (відчужувач) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.44 т.1). ОСОБА_7 (набувач) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після смерті відчужувача. Проте, у пункті 3 спадкового договору від 15 червня 2012 року зазначено, що право власності переходить до набувача після смерті відчужувача з моменту державної реєстрації права власності відповідно до вимог чинного законодавства України. Після смерті ОСОБА_5 нотаріусом не здійснено реєстрацію права власності за спадковим договором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за набувачем.

Разом із тим, після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, тобто упродовж шести місяців із часу відкриття спадщини.

Із довідки КВЖРЕП №6 №1427 вбачається, що ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований один.

Отже, відсутні підстави (інформація про спадкоємців, спадковий договір) для визнання в судовому порядку за позивачами права власності на житловий будинок. Суд не повинен підміняти інші органи, зокрема нотаріальні.

Відповідно до ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким відмовляє позивачам у задоволенні позовів про визнання спадкового договору недійсним та про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування.

Судовий збір, сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги, покладається на позивачів порівну, тобто по 1 355,40 грн. на кожну згідно зі ст.141 ЦПК України, оскільки їм відмовляється у задоволені позовів.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 01 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позовів до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування та про визнання спадкового договору недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 1 355,40 грн. судового збору з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.