Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 201/3109/17-ц

провадження № 61-1141св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

третя особа - Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2017 року у складі судді Ходаківського М. П. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є, Баранніка О. П., Пономарь З. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення процентів за користування вкладом та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року, яке набрало законної сили 09 лютого 2017 року, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача стягнуто грошові кошти за договором банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року № SAMDN9712 «Вклад «Стандарт 3 мес.» в сумі 500 000,00 дол. США з можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Проте зазначений договір розірвано не було, а за його умовами передбачено нарахування та сплату вкладнику 8 % річних на суму вкладу, що за період з 09 березня 2014 року до 31 липня 2017 року становить 125 890,41 дол. США.

У зв`язку із зазначеним ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просив стягнути з відповідача на користь позивача 8 % річних на суму вкладу за період фактичного користування вкладом, а також 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 10 жовтня 2014 року до 31 липня 2017 року (включно) у розмірі 1 077 092,00 грн, що еквівалентно 42 123,27 доларів США; витрати зі сплати судового збору просив покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 077 092,00 грн - 3 % річних за порушення грошового зобов`язання із повернення вкладу за договором строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 жовтня 2013 року № SAMDN9712 за період з 10 жовтня 2014 року до 31 липня 2017 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 8 000,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір вкладу було укладено 09 жовтня 2013 року строком на три місяці, тобто до 09 січня 2014 року, потім автоматично продовжено на наступні три місяці, а відповідно до пункту 9 договору відсотки за кожні три місяці нараховуються за відсотковою ставкою для вкладників цього найменування та мінімального строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, тобто на 09 січня 2014 року; відповідач не надав відомостей за відсотковою ставкою, що діяла в банку на вказану дату, а сторона позивача не заявляла клопотань про витребування такої інформації. Умовами договору не передбачено нарахування відсотків у тому ж розмірі після закінчення строку дії договору, у зв`язку із чим банком має виплачуватись розмір відсотків за вкладом «на вимогу», що, за твердженням банку, становить 1 %. Вимоги про стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України за період з 10 жовтня 2014 року до 31 липня 2017 року (включно) є обґрунтованими, розмір простроченого зобов`язання становить 500 000,00 дол. США, кількість днів прострочення становить 1025 днів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 8 % за фактичне користування вкладом за період з 09 березня 2014 року по 31 липня 2017 року за договором банківського вкладу від 09 березня 2014 року № SAMDN9712 в розмірі 135 890,41 дол. США.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 8 800,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ні розірвання договору, ні виплати суми вкладу не відбулося, у зв`язку з чим позивачем був заявлений позов про стягнення з банку основної суми вкладу 500 000,00 дол. США. Однак після ухвалення судового рішення 14 червня 2016 року воно до цього часу не виконане, договір не розірваний, сума не виплачена.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що умовами договору банківського вкладу не передбачено обов`язку банку з відшкодування 3 % річних за прострочення виконання зобов`язань, а позивач не довів всі складові цивільно-правової відповідальності банку як боржника на підставі статті 625 ЦК України; суди помилково стягнули 3 % річних з жовтня 2014 року, а не з дати набрання чинності рішенням суду про стягнення банківського вкладу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд встановив, що 09 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN9712 «Вклад «Стандарт 3 мес.».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2017 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу від 09 жовтня 2013 року № SAMDN9712 «Вклад «Стандарт 3 мес.» в сумі 500 000,00 дол. США з можливістю конвертації цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу (а. с. 10-12).

У мотивувальній частині рішення також зазначено, що 14 квітня 2014 року та 14 травня 2014 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, однак банк кошти не повернув.

Згідно з пунктом 6 договору від 09 жовтня 2013 року № SAMDN9712 «Вклад «Стандарт 3 мес.», мінімальний строк вкладу становить 3 місяці (пункт 6).

Після закінчення цього строку у разі не заявлення вкладником про намір забрати грошові кошти, вклад автоматично подовжується ще на три місяці (пункт 7).

Пунктом 8 договору банківського вкладу передбачено, що мінімальний строк вкладу на три місяці неодноразово продовжується без явки вкладника, при цьому новий мінімальний строк вкладу починається з наступного дня після закінчення попередніх трьох місяців.

Проценти за кожні три місяці, на які продовжено мінімальний строк вкладу, нараховуються за відсотковою ставкою для вкладників даного найменування та мінімального строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору; поточний розмір діючої відсоткової ставки за вкладом вкладник може дізнатися у відділенні або на сайті банку (пункт 9).

Пунктом 12 договору банківського вкладу визначено: якщо строк у 3 місяці з дати оформлення чи продовження мінімального строку ще не закінчився, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні три місяці проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» за фактичну кількість днів, що минули від дати оформлення вкладу або від дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору. Якщо вкладник за ці неповні три місяці отримав відсотки, нараховані за повною ставкою, то зайве виплачені відсотки вираховуються із суми вкладу.

Відповідно до пункту 13 договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або кілька разів, проценти за кожні повні три місяці, які на момент розірвання договору ще не закінчилися, нараховуються за умовами, описаними у пункті 12 договору.

При поверненні вкладу без зниження відсоткової ставки вкладнику повертається сума вкладу та у повному обсязі виплачуються проценти, нараховані відповідно до умов цього договору за фактичний строк користування вкладом (пункт 14 договору банківського вкладу).

Якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу і новий мінімальний строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу (пункт 15 договору банківського вкладу).

Відсоткова ставка за договором від 09 жовтня 2013 року № SAMDN9712 «Вклад «Стандарт 3 мес.» встановлена у розмірі 8 % річних на суму вкладу.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Згідно з частиною третьою статті 1061 ЦК України встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом, а відповідно до частин п`ятої, шостої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з банку 8 % річних на суму вкладу, суд першої інстанції виходив з того, що договір було укладено 09 жовтня 2013 року строком на три місяці, тобто до 09 січня 2014 року, потім автоматично продовжено на наступні три місяці, а відповідно до пункту 9 договору - відсотки за кожні три місяці нараховуються за відсотковою ставкою для вкладників даного найменування та мінімального строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, тобто на 09 січня 2014 року, однак відповідач не надав відомостей про відсоткову ставку, що діяла в банку на вказану дату, а сторона позивача не заявляла клопотань про витребування такої інформації.

Задовольняючи позов в частині стягнення з банку 8 % річних на суму вкладу - 135 890,41 дол. США за період фактичного користування банком вкладом: з 09 березня 2014 року до 31 липня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на вимогу позивача до банку ні розірвання договору, ні виплати суми вкладу не відбулося, в зв`язку з чим позивачем і був заявлений позов про стягнення з банку основної суми вкладу та після ухвалення судового рішення 14 червня 2016 року, воно до цього часу не виконане, договір не розірваний, сума не виплачена.

Зазначені висновки судів попередніх інстанцій є помилковими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту) припиняються у строк, установлений цим договором.

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до частини другої статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Пунктом 12 договору банківського вкладу передбачено, що якщо строк у 3 місяці з дати оформлення чи продовження мінімального строку ще не закінчився, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні три місяці проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» у розмірі 1 % за фактичну кількість днів, що минули від дати оформлення вкладу або від дати продовження мінімального строку, до дня розірвання договору. Якщо вкладник за ці неповні три місяці отримав відсотки, нараховані за повною ставкою, то зайве виплачені відсотки вираховуються із суми вкладу.

Відповідно до пункту 13 договору банківського вкладу, якщо вкладник вимагає достроково розірвати договір, а мінімальний строк вкладу вже був продовжений один або кілька разів, проценти за кожні повні три місяці, які на момент розірвання договору ще не закінчилися, нараховуються за умовами, описаними у пункті 12 договору.

Суд апеляційної інстанції положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку про те, що, як встановлено судами попередніх інстанцій, вкладник вимагав достроково розірвати договір, тому з банку вкладника слід стягнути 1 % річних на суму вкладу за період з 09 березня 2014 року до 31 липня 2017 року у сумі 17 000,00 дол. США з розрахунку: 500 000,00*1241 день (фактичне користування коштами)*1%/365.

Задовольняючи вимогу позивача про стягнення з банку 3 % річних, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з наявності підстав для застосування частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення за період з 10 жовтня 2014 року до 31 липня 2017 року (включно) сума 1 077 092,00 грн, що є еквівалентом 42 123,27 дол. США, із розрахунку, що розмір простроченого зобов`язання становить 500 000,00 дол. США, кількість днів прострочення - 1 025 днів.

Зазначене вище узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи зазначене, а також те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, відсутні підстави для направлення справи на новий розгляд, визначені статтею 411 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення процентів за користування вкладом з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову.

В частині стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та доводи касаційної скарги висновків судів у цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 411, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року в частині стягнення процентів за користування вкладом скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», за участю третьої особи - Національного банку України, про стягнення процентів за користування вкладом задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за фактичне користування вкладом за період з 09 березня 2014 року до 31 липня 2017 року за договором банківського вкладу від 09 березня 2014 року № SAMDN9712 в розмірі 17 000,00 дол. США.

У частині стягнення 3 % річних за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко І. М. Фаловська С. П. Штелик