Єдиний унікальний номер 341/401/18
Номер провадження 2/341/29/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 лютого 2019 року Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Максимчина Ю.Д.

з участю:

секретарів судових засідань - ОСОБА_1, ОСОБА_2

позивача - ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року шлюб між ним та відповідачкою розірвано. За час сумісного проживання у шлюбі ними набуто спільне майно автомобіль марки Peugeot Partner, 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова VF35BKFXD60042612, зареєстрований на ОСОБА_5 Відповідачка даний автомобіль не використовує та має намір його відчужити, тому позивач просить визнати за ним право власності на даний автомобіль, оскільки автомобіль у сфері його діяльності надасть змогу більш ефективно його використовувати та залучити його для отримання доходу, а ОСОБА_5 призначити компенсацію в розмірі Ѕ частини вартості автомобіля, що складає 26 900,00 грн.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розляду справи в судове засідання не зявилася, у визначений судом строк не подала відзиву на позов, жодних заяв щодо подальшого руху справи до суду не скерувала.

У звязку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 року.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 10-11).

За час спільного проживання сторони набули певне рухоме майно, зокрема, автомобіль марки Peugeot Partner, 1997 року випку, державний номер НОМЕР_1, номер кузова VF35BKFXD60042612, зареєстрований на ОСОБА_5 10 квітня 2015.

Згідно звіту про проведення незалежної оцінки, проведеного субєктом оціночної діяльності ФОП «Богун Рімма Фаілівна» від 27 лютого 2018 року, ринкова вартіть даного автомобіля становить 53 800, 00 грн. (а.с. 4-9).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно вимог ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 68, 69 ч. 1, 70, 72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 16, 174,348,368,372 ЦПК України суд, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, що є у спільній сумісній власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на автомобіль марки Peugeot Partner, 1997 року випку, державний номер НОМЕР_1, номер кузова VF35BKFXD60042612.

Припинити право власності ОСОБА_5 на Ѕ частину автомобіля марки Peugeot Partner, 1997 року випку, державний номер НОМЕР_1, номер кузова VF35BKFXD60042612.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2, на користь ОСОБА_5 26 900 (двадцять шість тисяч девятсот) гривень 00 коп. в рахунок компенсації Ѕ частини вартості автомобіля марки Peugeot Partner, 1997 року випку, державний номер НОМЕР_1, номер кузова VF35BKFXD60042612.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:ОСОБА_6