Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 617/668/15-ц

провадження № 61-32654св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство»,

відповідачі: Вовчанська районна державна адміністрація Харківської області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Вовчанського районного управління юстиції Харківської області,

треті особи: ОСОБА_2 , Відділ Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» на рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Пилипчук Н. П., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» (далі - ДП «Вовчанське лісове господарство») звернувся до суду з позовом до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_1 ., Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції Харківської області (далі - РС Вовчанського РУЮ Харківської області), треті особи: ОСОБА_2 , Відділ Держгеокадастру у Вовчанському районі Харківської області про визнання незаконними та скасування розпоряджень, рішення про державну реєстрацію, зобов`язання вчинити певні дії, витребування майна із чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що у ході перевірки правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на землях ДП «Вовчанське лісове господарство» на території Вовчанського району, прокуратурою області встановлено, що розпорядженням голови Вовчанської районної державної адміністрації від 21 липня 2012 року № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель запасу рекреаційного призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району для передачі її у власність для індивідуального дачного будівництва.

На виконання цього розпорядження державним реєстратором Реєстраційної служби Вовчанського районного управління юстиції внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію земельної ділянки, а саме: внесено записи про право власності від 31 липня 2013 року за ОСОБА_2 За договором купівлі-продажу від 29 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мануйловою Г. В., ОСОБА_2 відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_1

Вказував, що оспорюване розпорядження суперечить вимогам закону, а всі подальші рішення районної державної адміністрації щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність громадян є незаконними, оскільки з державної власності протиправно вибули земельні ділянки лісового фонду.

На підставі викладеного заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, ДП «Вовчанське лісове господарство» просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 21 листопада 2012 року № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 19 березня 2013 року № 174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки загальною площею 0,0875 га, вартістю 179 917 грн, для індивідуального дачного будівництва;

- визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку від 31 липня 2013 року № 4627264 та від 29 січня 2014 року № 10444230;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 та передати ДП «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,0875 га, про що скласти акт прийому-передачі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року (у складі судді Ворони С. В.) позов заступника прокурора Харківської області задоволено.

Скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 21 листопада 2012 року № 660 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність для індивідуального дачного будівництва» в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва.

Скасовано розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 19 березня 2013 року № 174 «Про затвердження Проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі їх у власність 88 громадянам для індивідуального дачного будівництва за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області» в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки загальною площею 0,0875 га, вартістю 179 917 грн, для індивідуального дачного будівництва.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку від 31 липня 2013 року № 4627264 та від 29 січня 2014 року, внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 та передано ДП «Вовчанське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,0875 га, про що зобов`язано скласти акт прийому-передачі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовано заборону вчинення дій з відчуження земельної ділянки, розташованої на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, запис про обтяження від 17 вересня 2015 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що земельна ділянка ОСОБА_2 була відведена у приватну власність із земель лісового фонду, що суперечило на момент прийняття оскаржуваних розпоряджень Вовчанської районної державної адміністрації пункту 5 Прикінцевих положень ЛК України та розпорядженню Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Про деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 07 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову заступника прокурора Харківської області відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що прокурор не надав доказів того, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, зокрема, відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірних земельних ділянок до лісового фонду, а також будь-які документи щодо відведення та закріплення спірних земельних ділянок за будь-якими лісовпорядними організаціями.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заступник прокурора Харківської області просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд неповно дослідив обставини справи, не надав їм належної правової оцінки та дійшов помилкових висновків про недоведеність того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Право постійного користування ДП «Вовчанське лісове господарство» спірною земельною ділянкою підтверджується планово-картографічними матеріалами, а саме: копією планшету лісовпорядкування № 7 Старосалтівського лісництва (квартал 103) за 2010 рік, планами лісонасаджень, копією з таксаційного опису та відповідними викопіюваннями матеріалів лісовпорядкування.

Матеріали лісовпорядкування ДП «Вовчанське лісове господарство» з планшетами, що виготовлені на основі геодезичних матеріалів землевпорядкування, відповідно до вимог статті 48 Лісового кодексу України (далі - ЛК України) затверджені Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Вказане затвердження не скасоване та є чинним.

Згідно з інформаціями ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19 березня 2015 року та ДП «Вовчанське лісове господарство» від 05 листопада 2015 року, відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП «Вовчанське лісове господарство» 2010 року спірна земельна ділянка на момент виникнення спірних правовідносин, перебувала у постійному користуванні ДП «Вовчанське лісове господарство».

Разом з тим, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року в справі № 635/5773/16-ц, на яке посилався апеляційний суд як на підставу відмови у задоволенні позову, не встановлено, що спірна земельна ділянка виключена з кварталу № 103 Старосалтівського лісництва.

Кабінетом Міністрів України погодження на вилучення спірної земельної ділянки лісового фонду не надавалися, що у свою чергу свідчить про перевищення Вовчанською районною державною адміністрацією Харківської області наданих законодавством повноважень щодо розпорядження землями лісогосподарського призначення.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що відсутність висновку експерта є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки заявлені в позові вимоги підтверджені зібраними у справі доказами, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку та правильно вирішено спір по суті.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що до моменту отримання державного акту на право постійного користування, документами, що підтверджують це право є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, зокрема планшети лісовпорядкувальні, а не довідки та інформаційні листи, як стверджує прокуратура.

Судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено недійсність планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2001 та 2010 років, що є єдиним документом, який підтверджує право користування на раніше надані землі ДП «Вовчанське лісове господарство», та спростовують єдиний доказ позивача щодо належності спірної земельної ділянки до категорії земель «Ліси та інші лісовкриті площі» (лісогосподарське призначення).

Позивачем не доведено, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель «Ліси та інші лісовкриті площі» Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство» та спростовано зібраними у справі доказами.

У відзиві на касаційну скаргу ДП «Вовчанське лісове господарство» зазначає, що викладені в касаційній скарзі прокуратури вимоги підтримує та просить її задовольнити.

ДП «Вовчанське лісове господарство» у відзиві вказувало, що питання перетину меж земельних ділянок з межами земель лісогосподарського призначення на підставі планшетів лісовпорядкування може виконувати тільки Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція» (яка має ексклюзивне право виготовляти лісовпорядні планшети для ДП «Вовчанське лісове господарство), а не Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса.

ДП «Вовчанське лісове господарство» на час проведення експертизи не мало виправленого планшету кварталу № 103 Старосалтівського відповідно до рішення Харківського районного суду від 18 травня 2017 року у справі № 635/5773/17, яке набрало законної сили після 23 серпня 2017 року, тому проведена експертиза не могла зробити висновок: чи розташована земельна ділянка в межах земель лісогосподарського призначення, що знаходяться у постійному користуванні лісгоспу, чи ні, оскільки новий планшет виготовлено не було.

Крім того, 12 жовтня 2017 року ДП «Вовчанське лісове господарство» отримало лист та додаткові матеріали від Державного підприємства «Харківська державна лісовпорядна експедиція», відповідно до яких спірна земельна ділянка знаходиться у межах кварталу № 103 Старосалтівського лісництва, тобто належить до земель лісогосподарського призначення.

Вказані докази з об`єктивних причин не могли бути подані до суду до ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року зупинено касаційне провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 617/1315/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі № 617/668/15-ц.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 21 листопада 2012 року № 660 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із земель запасу рекреаційного призначення у власність громадянам в кількості 88 осіб для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

Розпорядженням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області від 19 липня 2013 року № 174 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 7,8570 га із земель запасу рекреаційного призначення для передачі у власність 88 осіб для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

Відповідно до додатку до розпорядження голови Вовчанської районної державної адміністрації від 19 липня 2012 року № 174 до списку громадян у кількості 88 чоловік внесено ОСОБА_2 , якій передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,0875 га із земель запасу рекреаційного призначення для індивідуального дачного будівництва, розташовану за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області, та внесено записи про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2013 року.

За договором купівлі-продажу від 29 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мануйловою Г. В., ОСОБА_2 відчужено вказану земельну ділянку ОСОБА_1

Того ж дня (29 січня 2014 року) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку.

Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання, на спірній земельній ділянці ОСОБА_1 закінчено будівництвом житловий будинок площею 88,9 кв. м, який є готовим до експлуатації.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2016 року призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса. На вирішення експертів поставлено питання: «Чи знаходиться спірна земельна ділянка на території земель лісового фону (категорія земель «Ліси та інші лісовкриті площі») Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство»? Якщо так, то в якій частині?»

У подальшому Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса надіслав до суду клопотання про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для проведення експертизи, яке судом направлено сторонам у справі для виконання.

У вересні 2016 року до апеляційного суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертизи, оскільки витребувані додаткові матеріали, які необхідні для проведення експертизи, до вказаної експертної установи не надійшли.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Під час вирішення справи № 617/1315/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Оскільки у цій справі на момент звернення до суду з цим позовом ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку, яка була відчужена на користь ОСОБА_1 , який, у свою чергу, також провів державну реєстрацію права власності, то відсутні правові підстави вважати, що указаний спір належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України.

Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються ЗК України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).

За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).

До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги лист ДП «Харківська Державна лісовпорядна експедиція» від 19 березня 2015 року № 128 про те, що відповідно до лісовпорядкування 2010 року земельні ділянки, які надані громадянам для індивідуального дачного будівництва, знаходяться в кварталі 103, виділ 8-9,11,15- 22, 28 -29, а також довідку ДП «Вовчанське лісове господарство» від 05 листопада 2015 року № 921, згідно з якою земельна ділянка площею 7,8570 га відповідно до викопіювання з планшету № 7 лісовпорядкування 2010 року знаходиться в кварталі № 103 та відноситься до земель Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство».

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року у справі № 635/5773/16-ц, яке набрало законної сили, планово-картографічні матеріали лісовпорядкування лісовпорядкувального планшету № 7 кварталу № 103 Старосалтівського лісництва ДП «Вовчанське лісове господарство», розробленого Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням «Харківська державна лісовпорядна експедиція» у 2001 та 2010 роках, визнано частково недійсними.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що прокурор не надав доказів того, що спірні земельні ділянки належать до земель лісового фонду, зокрема, відсутні належним чином оформлені планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які б підтверджували належність спірних земельних ділянок до лісового фонду.

Разом з тим, на підтвердження заявлених вимог до суду подано докази, зокрема, лист ДП «Харківська Державна лісовпорядна експедиція» від 19 березня 2015 року № 128, схему меж Старосалтівського лісництва кварталу № 103, викопіювання з планшету лісовпорядкування (Старосалтівського лісництва кварталу № 103), тощо.

Проте, апеляційний суд вказані докази залишив поза увагою, не дослідив їх у сукупності, не спростував належним чином доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, послався на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року в справі № 635/5773/16-ц, проте залишив поза увагою, що цим судовим рішенням не встановлено факт виключення спірної земельної ділянки з кварталу № 103 Старосалтівського лісництва, не перевірив матеріалів лісовпорядкування щодо правового статусу цієї земельної ділянки.

Оскільки експертиза у справі не проведена, то висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд не перевірив, чи мало ДП «Вовчанське лісове господарство» на час проведення експертизи виправлений планшет кварталу № 103 Старосалтівського відповідно до рішенням Харківського районного суду від 18 травня 2017 року у справі № 635/5773/17, чи був уповноважений Харківський науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса проводити експертизу у цій справі щодо спірної земельної ділянки, оскільки відповідно до пояснень ДП «Вовчанське лісове господарство» питання перетину меж земельних ділянок з межами земель лісогосподарського призначення на підставі планшетів лісовпорядкування може виконувати тільки Державне підприємство «Харківська державна лісовпорядна експедиція».

Таким чином, апеляційний суд не перевірив докази, які вказують на належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, залишив поза увагою, що висновок експерта є лише одним із доказів та має оцінюватись судом у сукупності з іншими доказами, невірно застосував норми права та дійшов передчасного висновку, що наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. А згідно з останньою Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

Проте суд апеляційної інстанції не встановив власника спірної земельної ділянки на час виникнення спірних правовідносин, до компетенції якого входило право розпорядження цією земельною ділянкою, відповідно не встановив належним чином, чи є законною передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки загальною площею 0,0875 га, розташованої за межами населених пунктів на території Старосалтівської селищної ради Вовчанського району Харківської області.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Також апеляційний суд не спростував доводи позивача, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення, щобув відсутній вияв волі повноважної особи на її відчуження.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно звернути увагу, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Верховний Суд вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

Право держави витребувати земельну ділянку, належну до земель лісогосподарського призначення, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її відчуження на користь фізичної особи передбачене у чинному законодавстві України. Відповідні приписи стосовно охорони вказаної категорії земель і регламентування підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння є доступними, чіткими та передбачуваними.

Апеляційний суд не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, не встановив повно та всебічно обставини справи, тому дійшов передчасного висновку по суті заявлених вимог.

Разом з тим, Верховний Суд відповідно до норм процесуального права не може перевірити вказані у відзиві ДП «Вовчанське лісове господарство» доводи щодо встановлення обставин на підтвердження заявлених вимог та дослідити додані до цього відзиву документи, тому апеляційному суду під час нового розгляду необхідно дослідити ці докази.

Також апеляційному суду необхідно перевірити доводи прокуратури про те, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які є позивачами у справі № 635/5773/16-ц, не мають відношення до спірної земельної ділянки, не оскаржували правовий статус цієї землі як лісогосподарського призначення, а рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 травня 2017 року (у справі № 635/5773/16-ц) не вирішувалося питання щодо переданої у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вовчанське лісове господарство» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 жовтня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська