Справа № 336/5964/18
Провадження № 2/336/497/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 березня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., за участю секретаря судового засідання Палубінської К.М., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, за змістом якого просить суд визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 12 будинку № 157 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що на підставі договору дарування від 08.11.2016 року їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

За згодою попереднього власника квартири матері позивача ОСОБА_4 у 2009 році в зазначеній квартирі були зареєстровані рідна сестра позивача - ОСОБА_2, її чоловік ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Як зазначає позивач, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року у справі № 336/82/13 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано такими, що втратили право користування вищезазначеною квартирою.

За твердженням позивача, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 починаючи з дати своєї реєстрації мешкали в квартирі тимчасово, а в подальшому, у звязку з тим, що голова сімї ОСОБА_5 працевлаштувався в м. Києві, залишили спірну квартиру у січні 2014 року. Вибір нового місця проживання було здійснено відповідачами добровільно, без будь-якого примусу з сторони позивача. Починаючи з січня 2014 року і до теперішнього часу відповідачі не вчиняли та не вчиняють жодних спроб повернутися в спірну квартиру, проживати в спірній квартирі не бажають.

Окрім того, в своєму позові позивач посилається на те, що у звязку з реєстрацією відповідачів у належному їй житлі вона вимушена нести зайві витрати на оплату комунальних послуг.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавали, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідачів за згодою позивача.

Свідок ОСОБА_7 та ОСОБА_8, допитані в судовому засіданні, які є сусідами позивача по справі, підтвердили обставини викладені у позові та пояснили, що відповідачі зареєструвались у спірній квартирі, проте фактично в ній не мешкали, останніх вони не вбачили понад 5 років, особистих речей відповідачів у квартирі немає.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору дарування квартири від 08.11.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 1376 (а.с.6-7), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72529411 від 08.11.2016 року (а.с.8).

Як вбачається з копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.08.2013 року (а.с.9-10) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 12 в будинку №157 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі.

Відповідно до інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.11.2018 року (а.с.18-19) відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 24.12.2009 року по теперішній час.

Як вбачається з копії акту № 267 від 17.09.2018 року (а.с.11), складеного комісією у складі фахівця по роботі з абонентами ОСОБА_10 та сусідами позивача, останніми встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не проживають з січня 2014 року по теперішній час. Вказаний акт підписано провідним фахівцем по роботі з абонентами Шевченківського району «Керуюча компанія «Мрія» ОСОБА_11 та скріплений відповідною печаткою.

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як зазначає позивач в позові, відповідачі не мешкають у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 з січня 2014 року. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача правомірними, оскільки відповідачі у зазначеній квартиріне мешкають з січня 2014 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн. по 352,40 грн. з кожного.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 142, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 316, 317, 319, 321, 391 Цивільного кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 12 будинку № 157 по вул. Чарівній в м. Запоріжжі: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП не встановлено) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП не встановлено).

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704, 80 грн. - по 352, 40 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення суду складено 06.03.2019 року.

Суддя: Я.Р.Марко