КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24травня 2019 року м. Київ

Справа №369/6471/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/6465/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Пінкевич Н.С. 19 лютого 2019 року в місті Києві, повний текст рішення складено 19 лютого 2019 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В

У червні 2018 року ТОВ «Черемшина 2012» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги представник позивача мотивував тим, що позивачу на праві власності належить гуртожиток по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 було надано 2 ліжко/місця в гуртожитку та укладено договір. Даним договором була встановлена плата за житло в розмірі 498 грн. За умовами договору відповідач зобов`язана вносити щомісячно плату. У порушення вимог договору, відповідач здійснювала оплату не в повному обсязі та нерегулярно, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з червня 2015 року по травень 2018 року в розмірі 31646,20 грн. Також вказував на те, що через несвоєчасну сплату коштів позивач має право на підставі ст.625 ЦК України нарахувати, а відповідач зобов`язаний сплатити борг з урахування індексу інфляції в розмірі 6897,15 грн, трьох відсотків річних в розмірі 21858,22 грн, а всього 60401,57 грн.

На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 борг в розмірі 31646,20 грн та судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» заборгованість в розмірі 31646,20 грн та судовий збір в розмірі 923,11 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач, уклавши договір № 323 оренди ліжко-місця в гуртожитку ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст.810, ч.3 ст.815, 526, 530 ЦК України, п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконувала в повному обсязі взяті на себе зобов`язання передбачені п.4 договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням та станом на час звернення позивача до суду з даним позовом мала перед останнім заборгованість. Разом з цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважатись простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима.

Не погодилось із вказаним рішення суду ТОВ «Черемшина-2012», представником подано апеляційну скаргу, в якій він посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір заборгованості та не застосовано положення ст.625 ЦК України. На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Також не погодилась із рішенням суду відповідач, нею подано апеляційну скаргу, в якій вона посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи. Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не в повному обсязі виконує взяті на себе за договором оренди зобов`язання, чим порушує її права, а тому вважає, що заборгованість по орендній платі має бути зменшена вдвічі у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань.

На підставі викладеного просить суд змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір заборгованості до 16000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник позивача вказувала на те, що вона є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, а містить лише припущення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТОВ «Черемшина 2012», відповідач вказувала на те, що вона є безпідставною, оскільки стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважатися простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима, а тому застосування положень ст. 625 ЦК України є безпідставним. На підставі викладеного просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Черемшина 2012».

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема, квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Статтею 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ Житлового кодексу Української РСР.

Статтею 130 ЖК Української РСР визначено, що порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Згідно з п.38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, ( яке діяло на час виникнення та існування спірних правовідносин) громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду.

Пунктом 39 цього Положення передбачено, що плата за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги вноситься не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.

Частиною 3 ст.815 ЦК України передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами чи іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать нежитлові приміщення, загальною площею 5811 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 01 листопада 2014 року укладено договір №323 на оренду ліжко-місць в гуртожитку.

Згідно п.1 вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку у кількості 2л/м в кімнаті №323.Пунктом 13 договору визначено, що строк його дії до 31 грудня 2015 року.

У п.3 даного договору сторонами погоджено, що ціна оренди за користування одним ліжко - місцем становить 498,00 грн. в тому числі ПДВ 83,00 грн., за один календарний місяць та включає в себе плату за користування додатковим інвентарем, обладнанням та меблями, плату за комунальні послуги, фактичні витрати на утримання гуртожитку та прибудинкової території.

Відповідно до п.4 вказаного договору, щомісячна орендна плата розраховується, виходячи із ціни оренди, вказаної у п.3 договору, та фактичної кількості орендованих ліжко-місць, згідно п.1 договору, та перераховується орендарем на поточний банківський рахунок орендодавця, визначених у п.15 договору, один раз на місяць, не пізніше 15-го числа кожного місяця за поточний місяць, в національній валюті України.

В обґрунтування позову, позивач вказував на те, що відповідач у справі уклавши договір №323 на оренду ліжко-місць в гуртожитку в кімнаті №323, власником якого є ТОВ «Черемшина-2012» всупереч вимогам ст.ст. 810, 815 ч.3, 526, 530 ЦК України, п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 не виконує в повному обсязі взяті на себе зобов`язання передбачені п.4 Договору щодо своєчасної та повної оплати за користування орендованим житловим приміщенням, у зв`язку з чим у нього перед позивачемутворилась заборгованість по оплаті.

Позивач на підтвердження позовних вимог надав довідку про заборгованість ОСОБА_1 за оренду 2 л/м у гуртожитку, згідно якої відповідач має заборгованість перед ТОВ «Черемшина-2012» станом на 31 травня 2018 року у загальному розмірі 60401,57 грн, з яких:

сума основного боргу за оренд станом на 31 травня 2018 року - 31646,20;

сума втрат від інфляції станом на 31 травня 2018 року - 6897,15 грн, та сума 3% річних - 21858 грн., за період з червня 2015 року по 21 травня 2018 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №323 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» за період з червня 2015 року по 31травня 2018 року у розмірі 31646, 20 грн.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача заборгованості за оренду житла не можуть вважатись простроченням виконання грошових зобов`язань перед кредитором за користування грошима.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має грошове зобов`язання перед позивачем щодо оплати вартості орендної плати за ліжко-місця згідно з договором №323 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» від 01 листопада 2014 року.

З огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму втрат від інфляції за період з червня 2015 року по 31 травня 2018 року - 6897,15 грн, та сума 3% річних - 21858 грн., за період з червня 2015 року по 21 травня 2018 року.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором №323 на оренду ліжко - місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012» за період з червня 2015 року по 31 травня 2018 року у розмірі 31646, 20 грн., то саме з цієї суми позивач має право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, який зазначений у довідці про заборгованість, яка надана позивачем, та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 6897,15 грн та 3% річних в сумі 21858,22 грн.Відповідач власного розрахунку на спростування наданого позивачем не надала.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення вказаних вимог.

В свою чергу, відповідач у своїй апеляційній скарзі вказувала на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач не в повному обсязі виконує взяті на себе за договором оренди зобов`язання, чим порушує її права, а тому вважає, що заборгованість по орендній платі має бути зменшена вдвічі до 16000,00 грн у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки вони не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, є лише припущеннями відповідача, та жодним чином не доводять неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором оренди ліжко-місця №323.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача та про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 3481,89 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської від 19 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове.

Позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» інфляційні втрати в розмірі 6897,15 грн та 3% річних в сумі 21858,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» судовий збір в розмірі 3481,89 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (08133 Київська область, Києво-Святошинський район, м.Вишневе, вул. Освіти, буд.5, код ЄДРПОУ 8379858)

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук