РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2019 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Шепеля К.А.,

за участю секретаря судового засідання Гресик О.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши по суті у відкритому судовому засіданні в залі № 3 Жмеринського міськрайонного суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

у с т а н о в и в :

Позивач 13 грудня 2018 року звернувся до суду з цим позовом і просив визнати, що в протоколі від 26 лютого 2016 року ОСОБА_2 зазначила про нанесення їй тілесних ушкоджень у виді опіків обличчя; визнати, що при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_2 змінила показання, які були вказані в протоколі та вказала, що їй були нанесенні садна; визнати, що в п.10 другої сторінки карти швидкої допомоги відсутні докази будь-яких пошкоджень на шкірі ОСОБА_2 ; визнати, що на першій сторінці карти швидкої допомоги зазначено три попередніх діагнози ОСОБА_2 ; визнати, що в останньому абзаці на другій сторінці карти швидкої допомоги зазначено не про термо-хімічний опік, а про гіперемію; визнати, що у вироку від 4 жовтня 2017 року голова сільради свідок ОСОБА_3 зазначила про відсутність тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_2 ; визнати, що у вироку від 4 жовтня 2017 року зазначено відсутність підтверджень нанесення саден на обличчя ОСОБА_2 ; визнати, що на підставі заяви ОСОБА_2 позивач отримав вирок; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 200000 грн; на підставі його клопотання звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.1).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 14 лютого 2019 року вищезазначену ухвалу Жмеринського міськрайонного суду було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.18-19).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 1 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху (а.с.24-25).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 12 березня 2019 року витребувано докази щодо майнового стану позивача та неможливості сплати ним судового збору при подачі позову (а.с.33).

Ухвалою судді Жмеринського міськрайонного суду від 10 квітня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, звільнено позивача від сплати судового збору при поданні цього позову до суду (а.с.76).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.87).

Відповідач у відзиві на позов, який надійшов до суду 3 травня 2019 року, відповідач позов не визнала, вказала, що вироком Жмеринського міськрайонного суду від 4 жовтня 2017 року позивача визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України за фактом того, що 26 лютого 2016 року близько 15-20 год, перебуваючи по АДРЕСА_1 на грунті виниклого конфлікту він умисно здійснив один постріл з належного йому газового пістолету в ліву частину обличчя відповідача, чим спричинив останній тілесні ушкодження. Вироком обрано позивачу міру покарання у виді штрафу в сумі 510 грн, стягнуто з позивача на користь відповідача 5000 грн моральної шкоди та 4500 грн витрат на правничу допомогу Цей вирок набрав законної сили. Відповідач була потерпілою від вчиненого позивачем злочину і реалізувала своє право на відшкодування моральної шкоди. Питання винуватості позивача у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України вирішено вироком суду на підставі належних та допустимих доказів. Тому прохання позивача про визнання неналежними доказів по кримінальному провадженню №00002212 - показів свідків та письмових матеріалів не може бути предметом розгляду цієї чи будь-якої іншої цивільної справи. На підставі вищевикладеного, відповідач просила повністю відмовити в задоволенні позову (а.с.80-81).

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Пояснює, що неодноразово звертався з цим позовом до суду, однак лишав його без розгляду, оскільки чекав, щоби він попав до судді, який постановив вирок відносно нього. Цей вирок є єдиним доказом його позовних вимог. У разі визнання судом всіх його позовних вимог так, як вони сформульовані у позовній заяві, будуть захищені та відновлені його права. У нього немає відводів головуючому у справі з огляду на ухвалення ним вироку, однак у разі відмови у позові він у апеляційній скарзі буде посилатись на необхідність заявлення головуючим самовідводу на початку розгляду цієї справи. А якщо його позов буде задоволений, то він притягне головуючого до кримінальної відповідальності.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце його проведення. Представник відповідача подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність.

Відповідно до частини першої та третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Тому суд на підставі викладених положень закону, враховуючи думку позивача, який просив розглянути справу у відсутність відповідача та її представника, постановив ухвалу про розгляд справи у відсутність відповідача та її представника.

Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відповідно до копії вироку Жмеринського міськрайонного суду від 4 жовтня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, за фактом того, що він 26 лютого 2016 року, близько 15-20 год., перебуваючи за місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклого конфлікту зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_4 , з метою заподіяння їм тілесних ушкоджень, умисно здійснив один постріл з належного йому газового пістолета моделі «SUPER-PP» № НОМЕР_2 калібру 9 мм Р.А. в ліву частину обличчя ОСОБА_2 , внаслідок чого вона впала на крісло, ударившись потилицею об спинку. Під час ухвалення вироку протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26 лютого 2016 року, картка виїзду швидкої медичної допомоги № 2590 від 26 лютого 2016 року, висновок судово-медичної експертизи № 65, яка розпочата 29 лютого 2016 року та закінчена 16 березня 2016 року, покази свідка ОСОБА_3 , які згадує позивач у своїй позовній заяві, а також інші докази були досліджені та оцінені судом, як такі, що підтверджують винуватість ОСОБА_1 (а.с.50-53). В свою чергу позивач, аргументуючи поданий ним позов, надає суду копії вищевказаних документів (а.с.54-55, 57, 58) та просить встановити обставини, які встановлювались під час ухвалення вироку, що набрав законної сили.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відомостей про скасування вироку в цілому чи окремих його положень позивач не надав.

Суд вважає, що позивач фактично намагається оскаржити вирок суду, який набрав законної сили, що можливо здійснити лише у передбаченому кримінальним процесуальним кодексом порядку (глава 34 КПК України).

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вироком Жмеринського міськрайонного суду від 4 жовтня 2017 року встановлено винуватість позивача у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 125 КК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд звертає увагу позивача на те, що надання неправдивих свідчень ОСОБА_2 як потерпілою в кримінальному провадженні, не встановлено жодним вироком суду, ухваленим у встановленому законом порядку, тому суд не вбачає можливості встановити причинно-наслідковий зв`язок між вказаними свідченнями ОСОБА_2 та заподіянню позивачеві моральної шкоди, на яку він посилається в позові. Позивачем не доведено, що ОСОБА_2 вчинила неправомірну дію, що цією дією йому заподіяна моральна шкода, в наявності причинно-наслідковий зв`язок, а також не доведено розмір її відшкодування 200000 грн.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, для кожної людини у правовій державі насамперед важливо мати доступ до правосуддя і можливість вільно, швидко, безперешкодно реалізувати право на судовий захист незалежно від належності до певної соціальної групи або інших персональних характеристик особи. Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Рішення у справах «Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88, п. 33, та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 р., заява № 17748/91 п. 38.

Суд вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору ухвалою судді від 10 квітня 2019 року при подачі цього позову до суду, а в задволенні позову відмовлено, то з позивача на користь держави підлягає сплаті судовий збір в сумі 3000 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 82, 141, 223, 235, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі статті 1167 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протиязі тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Головуючий суддя К.Шепель