Справа № 758/3940/17 Головуючий 1 інстанція- Гребенюк В.В.
Провадження № 22-ц/824/3276/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з онуком та визначення порядку участі у його вихованні,-

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним вище позовом,який надалі уточнили і мотивували тим, що їх донька ОСОБА_4 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із 16 жовтня 2009 року, від якого у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне життя доньки та відповідача не склалося внаслідок чого 14 листопада 2016 року рішенням Подільського районного суду м.Києва шлюб між ними розірвано. Після розлучення відповідач хитрощами забрав сина ОСОБА_6 до себе. В даний час Подільським районним судом м.Києва вирішуються спори між батьками ОСОБА_6 про місце його проживання.

Вказували, що вони як дід і баба бажають спілкуватися і брати участь у вихованні онука ОСОБА_5, проте відповідач чинить цьому перешкоди. Відповідач фактично ізолював онука від спілкування з ними, не допускає їх до ОСОБА_5, забороняє йому телефонувати їм, матері, старшій сестрі Діані, а їх спроби вплинути на відповідача викликають у останнього агресію і погрози. Така поведінка відповідача свідчить про нехтування інтересами дитини. Зазначали, що вони позитивно характеризуються за місцем проживання, матеріально забезпечені, мають за містом комфортне і гарне житло. Від розлуки з онуком вони страждають.

Після уточнення позовних вимог просили встановити їм наступний порядок участі у вихованні онука, а саме забирати дитину за місцем їх проживанння АДРЕСА_2: кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 10 години

- 2 -

ранку суботи до 16 години вечора неділі, а також забирати дитину на місяць влітку та взимку під час шкільних канікул на 1 тиждень, а також забирати дитину на час державних та релігійних свят; зобов'язати відповідача не чинити їм перешкоди у спілкуванні та вихованні онука, зокрема безперешкодно надавати можливість спілкуватися з онуком по «скайпу», телефону, іншими засобами зв'язку без обмежень з 08 години ранку до 20 години вечора.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням ОСОБА_1, ОСОБА_2подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким їх вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на невірну оцінку судом доказів у справі та порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд не розглянув їх позовні вимоги, а розглянув фактично їх прохання про встановлення тимчасового графіку зустрічей з онуком до ухвалення судового рішення. Суд узяв до уваги докази, які лише опосередковано стосуються справи, відкинувши висновок органу опіки і піклування Подільської районної у м.Києві держадміністрації від 11 січня 2018 року щодо способів їх участі у вихованні онука. Суд не врахував, що вони позитивно характеризуються, є лікарями не мають шкідливих звичок, матеріально забезпечені, мають власне житло. Зміст судового рішення не відповідає ст.256 ЦПК України, зокрема суд не зазначив про порушення прав позивачів з боку відповідача та оцінку аргументів наведених ними щодо участі у вихованні онука. Суд не звернув уваги на те, що відповідач хитрощами забрав сина до себе і умисно перешкоджає їм у спілкуванні, позбавляючи онука права на проживання у сім'ї.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, а доводи апеляційної скарги позивачів є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

В суді апеляційної інстанції позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 іїх представник адвокат Колесников І.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримали, просили задоволити та скасувати рішення Подільського районного суду м.Києва як незаконне.

Відповідач ОСОБА_3 і його представник адвокат Брицька А.М. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа ОСОБА_4 визнала апеляційну скаргу, пояснила, що відповідач перешкоджає діду з бабою спілкуватися з онуком, а тому їм слід надати таку можливість.

Третя особа Служба у справах дітей Подільської районної у м.Києві державної адміністрації належно повідомлена про час розгляду справи, до суду не з'явилася, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,

- 3 -

які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4, яка перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі із 16 жовтня 2009 року, від якого у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 14 листопада 2016 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 розірвано. Після розлучення син ОСОБА_6 проживав з матір'ю, однак із жовтня 2016 року ОСОБА_5 мешкає із батьком АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що позивачі є бабою та дідом малолітнього ОСОБА_5 і бажають спілкуватись з онуком та брати участь у його вихованні, проте, відповідач чинить їм у цьому перешкоди.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами та визнані сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що між сторонами існує конфлікт, який на думку суду заважає нормальному духовному та фізичному розвитку дитини, а відтак, з метою збереження законних прав та інтересів дитини підстави для участі позивачів у вихованні онука відсутні.

При цьому суд виходив з того, що вказані у висновку № 166 від 14 грудня 2017 року та висновку № 107 від 11 листопада 2016 року рекомендації щодо налагодження конструктивної комунікації та вирішення питань, пов'язаних з вихованням дитини, сторонами не виконані та компроміси з боку учасників судового розгляду між собою не знайдено.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що право баби та діда спілкуватися із онуками та брати участь у їх вихованні гарантоване ст.257 СК України і є безумовним.

Обмеження такого права чи його позбавлення можливе лише у виключних випадках.

Законодавство не містить переліку причин, за наявності яких можливо позбавити бабу і діда на спілкування з онуками, проте виходячи із загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у ст.7 СК України, враховуючи Конституцію України та ратифіковані Україною міжнародні акти, під такими причинами слід розуміти вийняткові обставини, які мажуть становити загрозу життю чи здоров'ю дитини при спілкуванні з нею. Такими причинами можуть бути наприклад захворювання баби чи діда, яке є небезпечним для дитини, їх алкоголізм або наркоманія, агресивна чи зухвала поведінка, побої, знущання, намагання завдати дитині фізичної чи психологічної травми, їх недієздатність тощо.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд не звернув уваги, що у справі відсутні будь-які докази про наявність вийняткових обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали участь позивачів як баби і діда у вихованні онука ОСОБА_5.

Встановлено, що позивачі колишні лікарі, є пенсіонерами, матеріально забезпечені,

- 4 -

позитивно характеризуються, мешкають у власному будинку. ОСОБА_9 тривалий час, а саме близько шести років проживав поряд з позивачами у селищі Гостомель Київської області, бо будинок позивачів і будинок доньки знаходяться на одному подвір'ї АДРЕСА_2 і жодного факту неналежної поведінки чи відношення до онука з боку позивачів в цей період судом не встановлено. Зокрема не встановлено, що вони його били, не годували, не доглядали, негативно викховували чи справляли інший негативний вплив.

За таких обставинвідмова у позові фактично позбавляє позивачів на реалізацію ними гарантованого законом права на участь у спілкування та вихованні онука.

Колегія суддів вважає необгрунтованими висновки суду про відсутність підстав для участі позивачів у вихованні онука з огляду на наявність між сторонами конфлікту. В даному випадку взаємовідносини сторін не є підставою для позбавлення позивачів від спілкування з онуком і не впливають на їх права. Ні позивачі, ні батько дитини не повинні переносити свої особисті взаємини у площину відносин із малолітнім ОСОБА_9 і це є їх обов'язком згідно ч.ч.8,9 ст.7 СК України.

Це ж стосується посилань суду у рішені на висновки психологічного обстеження дитини № 166 від 14 грудня 2017 року та висновок № 107 від 11 листопада 2016 року як підставу відмови у позові.

Висновок психологічного обстеження дитини № 107 від 11 листопада 2016 року стосується виключно взаємин між хлопчиком і його батьками, проведений за запистом Служби у справах дітей Подільської райдержадміністрації м.Києва у зв'язку із спором між батьками про визначення місця проживання дитини і ніяким чином не пов'язаний із позивачами.

Висновок психологічного обстеження дитини № 166 від 14 грудня 2017 року містить рекомендації, які пов'язані в першу чергу із налагодження конструктивної комунікації між позивачами і батьком хлопчика, і не містить ніяких посилань на заборону спілкування позивачів із онуком. Навпаки висновок містить рекомендації щодо необхідності налагодження позитивного спілкування позивачів із онуком ОСОБА_9 через їх зустрічі на території, яка є безпечною для дитини, та встановлення довірливих стосунків між ними.

Наведене у свою чергу свідчить про невірність посилань суду на дані висновки на обгрунтування відмови у позові.

Окрім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд допустив порушення норм процесуального закону, бо не розглянув заявлені позивачами позовні вимоги, а розглянув їх прохання про встановлення тимчасового графіку зустрічей з онуком до ухвалення судового рішення, який би відповідав графіку зустрічей із мамою хлопчика.

З матеріалів справи вбачається, що 08 червня 2017 року позивачі подали до суду заяву, в якій виклали додаткове правове обгрунтування своїх позовних вимог, а також просили суд до остаточного вирішення їх позову встановити графік зустрічей із онуком.

Проте, суд вказав, що це уточнення паозовних вимог і саме цей графік, вказаний судом у описовій частині рішення як уточнення позовних вимог і саме цьому графіку давав оцінку суд у рішенні, пославшись, що такий графік вже встановлений матері хлопчика і результат вирішення цього спору не повинен обмежувати матір у спілкуванні із сином.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність

- 5 -

висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що зважаючи на встановлення факту перешкод з боку відповідача у вільному спілкуванні між позивачами як бабою і дідом та онуком ОСОБА_9, позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч.8). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9).

Згідно ст.257 СК України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками та брати участь у їх вихованні (ч.1). Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків (ч.2). Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (ч.3).

Аналіз змісту ч.ч.2 та 3 ст.257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов'язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до ст.263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст.159 цього Кодексу.

Тлумачення ст.159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Колегія суддів вважає, що уточнені вимоги позивачів щодо кількості та частоти їх участі у спілкуванні і вихованні онука ОСОБА_9, а саме забирати дитину за місцем їх проживанння АДРЕСА_2: кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 10 години ранку суботи до 16 години вечора неділі, а також забирати дитину на місяць влітку та взимку під час шкільних канікул на 1 тиждень, а також

- 6 -

забирати дитину на час усіх державних та релігійних свят є надмірними.

При цьому колегія суддів враховує, що по-перше дитина повинна мати певний розпорядок свого життя, який би забезпечував їй комфортне дозвілля та навчання. Запропонований позивачами графік зустрічей на думку колегії суддів становитиме надмірне як фізичне так і психологічне навантаження на дитину, якій 8 років. Постійні та часті переїзди призведуть до неможливості вироблення певного режиму, який для дитини є необхідним.

По-друге, переважне право на виховання дитини мають саме її батьки, а не баба чи дід, що прямо вказано у ч.1 ст.151 СК України, згідно якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Запропонований позивачами графік фактично унеможливить спілкування батька із хлопчиком у вихідні дні та свята, бо позивачі просять зустрічатися кожну другу та четверту суботу і неділю місяця з 10 години ранку суботи до 16 години вечора неділі, а також на час усіх державних та релігійних свят.

За таких обставин, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам і доводам сторін та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги малолітній вік дитини, характер відносин між сторонами, а також права батьків, які є переважними перед іншими особами, колегія суддів дійшла висновку про необхідність встановлення способу участі позивачів у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_9 відповідно до висновку органу опіки та піклування від 11 січня 2018 року, а саме визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні малолітнього онука ОСОБА_5, а саме спілкування з малолітнім онуком кожної суботи з 10 години до 14 години на нейтральній території за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_3 та без присутності матері ОСОБА_4 і батька ОСОБА_3

Окрім того, колегія суддів вважає що вимоги позивачів про зобов'язання відповідача безперешкодно надавати можливість спілкуватися з онуком по «скайпу», телефону, іншими засобами зв'язку без обмежень з 08 години ранку до 20 години вечора є обгрунтованими, оскільки це простий і доступний спосіб спілкування, який не є обтяжливим для сторін та сприятиме налагодженню відносин між позивачами і ОСОБА_5 і задоволить їх потребу у піклуванні про онука без необхідності побачень.

При цьому, колегія суддів враховує, що такий спосіб спілкування між бабою, дідом і онуком за допомогою засобів зв'язку є доступним і що необхідно зауважити в тому числі залежатиме від бажання самого ОСОБА_5 спілкуватися із бабою і дідом.

Доводи апеляційної скарги про необхідність встановлення способу участі позивачів у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_5 згідно позовних вимог необгрунтовані, оскільки такий спосіб є надмірним і перешкоджатиме вихованню батьками малолітнього ОСОБА_5.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо правильності судового рішення з огляду на висновки психологічного обстеження дитини № 166 від 14 грудня 2017 року та № 107 від 11 листопада 2016 року, з викладених вище підстав, оскільки дані висновки не містять обставин щодо неможливості зустрічей баби і діда з онуком. Як вище вказувалося права баби та діда на спілкування з онуком гарантовані законом і вийняткові обставини, які б це унеможливлювали судом не встанволені.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 7 -

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 06 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Визначити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: спілкування з онуком ОСОБА_5 кожної суботи з 10 години до 14 години на нейтральній території за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_3 та без присутності матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з онуком ОСОБА_5, зокрема безперешкодно надавати можливість спілкуватися з онуком по «скайпу», телефону, іншими засобами зв'язку без обмежень з 08 години ранку до 20 години вечора.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: