Справа № 466/8788/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 р. Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченко Ю.В.

при секретарі Окілко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики укладеним між ним та відповідачем ОСОБА_2, а також судові витрати. Свої вимоги, обґрунтовує наступним між ним та відповідачем 11.02.2017 року було укладено договір позики на суму 1 400 доларів США, з умовою повернення до 03 квітня 2017 року. Договір укладено у письмовій формі та відповідачем написано розписку про отримання коштів від позивача. У визначений строк кошти повернуті не були. Станом на момент подання позову борг не повернуто, а тому він змушений звернутись до суду.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час був повідомлений у встановленому порядку, про причини неявки не повідомив. Відповідачу була скерована копія позову з пропозицію надати відзив на позов у порядку та строки встановлені ст. 178 ЦПК України. Відповідачем відзиву на позовну заяву не представлено. Клопотань на адресу суду не надходило.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з"ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами 11.02.2017 р. було укладено договорів позики, на суму 1 400 доларів США, з умовою повернення до 03 квітня 2017 року. Договір укладено у письмовій формі, про що складено розписку. У визначений строк кошти повернуті не були.

Відповідно дост.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно дост.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідност.610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

У відповідності до положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути позикодавцеві таку ж суму. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі і на підтвердження укладання договору позики може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Як було встановлено в судовому засіданні, борг станом на день постановлення рішення остаточно не повернутий.

Згідноч.1 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно офіційних даних, які знаходяться у загальному доступі, станом на день подання позову 25.10.2018 р., офіційний курс НБУ долара до гривні складав, 1 долар США = 28,2131 грн.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та з відповідача слід стягнути: за договором позики 39498,34 грн. заборгованості за договором.

Що стосується 3 % річних, згідно укладеного договору позики сторони погодили, що уразі несплати суми боргу до 03.04.2017 року, відповідач зобов"язується оплатити пеню у розмірі 3 % річних від суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.3 статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 553 ЦК України. предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до укладеного сторонами договору та з врахуванням терміну прострочення зобов"язання, розмір неустойки значно перевищує суму завданих збитків, тому позивачем заявлено вимогу про сплату неустойки у розмірі завданих збитків, тобто 39 498,34 грн., що на думку суду є правом позивача і не порушує норми цивільного законодавства, тому така сума підлягає до задоволення.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Однак суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не доведені в судовому засіданні, позивачем не представлено, жодного аргументу та доказу в чому полягає завдана йому моральна шкода.

Щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

За приписами ст. 79, 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Зокрема, п. 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Дані обставини позивачем доведені, а тому з відповідача слід стягнути 1409 грн. 60 коп. витрат на правову допомогу .

Крім того, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача відповідно до задоволених вимог, слід також стягнути судовий збір в розмірі 861,11 грн.

На підставі ст.ст. 23,524, 526, 530, 533, 553, 554, 559, 610, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України та керуючись ст. ст.12-13,76-81, 84, 258-261, 268, 271, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП ) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) борг за договором позики в сумі 39 498,34 грн. та 1850 грн. -3 % річних, а разом 78996 / сімдесят вісім тисяч дев"ятсот дев"яносто шість / грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП ) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені судові витрати у розмір 1409 грн., 60 коп. витрат на правову допомогу та 861,11 грн. витрат по сплаті судового збору, а разом стягнути 2270 /дві тисячі двісті сімдесят / грн. 71 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Львівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя ОСОБА_3