Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
06 березня 2019 року
справа № 655/809/15-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (головуючого), Антоненко Н. О. Журавель В. І. Крата В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М. касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Україна», яка підписана представником Фурделою ОлегомВасильовичем, задовольнив. Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 червня 2016 року скасував та ухвалив нове рішення. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Україна» до ОСОБА_7, фермерського господарства «Елена», Горностаївського районного управління юстиції Херсонської області, третя особа - відділ Держземагенства у Горностаївському районі Херсонської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації, задовольнив. Визнав недійсним договір оренди земельної ділянки розміром 5,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1 від 16 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_7 та фермерським господарством «Елена». Скасував рішення (реєстраційний запис про інше речове право № 9090556) про державну реєстрацію права оренди фермерського господарства «Елена» від 18 березня 2015 року.
Не можу погодитися із цією постановою колегії суддів з таких мотивів.
2. 01 лютого 2003 року ОСОБА_7, як орендодавець та ТОВ «Торговий Дім «Україна», як орендар, узгодили умови оренди землі, досягнення яких сторони виклали у письмовому договорі оренди та посвідчили своїми підписами. ВУ тексті вказаного договору є відмітка про його реєстрацію в книзі записів державної реєстрації договорів оренди Великоблаговіщенської сільської ради, що посвідчено підписом посадової особи і печаткою вказаної сільської ради без зазначення дати та номера реєстрації.
2.1. Умовами цього договору встановлено, що ОСОБА_7 передала, а ТОВ «Торговий Дім «Україна» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 5,10 га строком на 5 років. Крім того, у пункті 2 цих умов, сторони встановили строк дії договору протягом п'яти років та значили, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та реєстрації відповідно до законодавства.
2.2. 05 грудня 2006 року сторони підписали додаткову угоду до вказаного договору, якою погодили нову редакцію пункту 2 основного договору щодо строків дії протягом 10 років з моменту його підписання і реєстрації до 01 лютого 2013 року. Решта умов залишена без змін. Ця додаткова угода зареєстрована сторонами в територіальному органі держземресурсів, як це встановлено діючим на цей час законодавством, 08 травня 2009 року.
3. 16 лютого 2015 року між ОСОБА_7 та ФГ «Елена» укладено договір оренди земельної ділянки розміром 5,10 га, кадастровий номер НОМЕР_1. На підставі даного договору 18 березня 2015 року за ФГ «Елена» зареєстровано право оренди, про що державним реєстратором вчинено реєстраційний запис про інше речове право № 9090556.
4. 20 квітня 2015 року між ТОВ «Торговий Дім «Україна» і ФГ «Елена» укладено договір обміну земельних ділянок, в якому в розділі першому сторонами визнано той факт, що право користування земельною ділянкою, власником якої є ОСОБА_7, належить саме ФГ «Елена».
5. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
5.2. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
6. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
6.1. Варто звернути увагу, що після окремої думки[1], в якій вказувалося про необхідність застосування доктрини venire contra factum proprium при вирішенні спорів, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 листопада 2018 року у справі № 911/205/18 відбулося її застосування на рівні практики Верховного Суду.
6.2. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
6.3. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 листопада 2018 року у справі № 911/205/18 зроблено висновок щодо застосування доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
6.4. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини дозволяли застосувати при розгляді цієї справи доктрину заборони суперечливої поведінки.
У договорі обміну земельних ділянок від 20 квітня 2015 року ТОВ «ТД «Україна» (позивач) визнавало право оренди на спірну земельну ділянку за ФГ «Елена» (відповідач) у квітні 2015 року, проте в серпні 2015 року пред'явило позов про визнання договору оренди від 16 лютого 2015 року. Така поведінка ТОВ «ТД «Україна» (позивач) не відповідає його попереднім заявам (зокрема договору обміну земельних ділянок від 20 квітня 2015 року), оскільки ФГ «Елена» (відповідач) розумно покладалася на такі заяви.
7. Тому колегії суддів слід було касаційну скаргу задовольнити частково, змінити оскаржені рішення, але виключно у частині мотивів їх прийняття, а в іншій частині залишити оскаржені рішення без змін.
Суддя В. І. Крат