Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ФОП ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості у загальному розмірі 6 210 гривень та судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ФОП ОСОБА_1 та відповідачем виникли договірні відносини на підставі договору № ВА 0107 від 10 липня 2017 року, за умовами якого продавець зобов`язується надати покупцеві комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а покупець зобов`язується прийняти цей комплекс згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договором грошову суму. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, що вбачається із акту приймання-передачі від 10 липня 2017 року. Відповідач комплекс по догляду отримала, претензії щодо отриманого набору по догляду та щодо виконання продавцем своїх обов`язків за договором відповідач не мала, про що свідчить підпис останньої. Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача складає 6 210 грн.

28 грудня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Копію вказаної ухвали позивачем було отримано 15 січня 2019 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідача було повідомлено про розгляд вказаної цивільної справи у порядку спрощеного провадження шляхом розміщення інформації на сайту суду.

Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір № ВА 0107 від 10 липня 2017 року, за умовами пунктів 1.1. та 1.2. якого позивач зобов`язується надати відповідачу комплекс товарів та послуг по догляду за шкірою обличчя, а відповідач зобов`язується прийняти цей комплекс по догляду згідно акту приймання-передачі та сплатити за нього визначену договору грошову суму (ціну). Під комплексом по догляду мається на увазі: продаж набору косметики та надання допоміжних супроводжуючих косметологічних послуг.

Згідно із пунктом 1.3. цього договору, асортимент, кількість, комплектація, перелік складових комплексу по догляду і загальна сума договору визначаються в Переліку №1 (специфікації), що являється невід`ємною частиною цього Договору.

Пунктами 2.1., 2.2. та 2.4. договору передбачено, що право власності на комплекс по догляду переходить від позивача до Клієнта після підписання Акту приймання -передачі. При передачі комплексу по догляду, Сторони складають та підписують Акт приймання - передачі згідно переліку №1 (специфікації). Одночасно сторона 1 надає необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товар та послуги в наочній формі, що доводиться до клієнта. Зобов`язання позивача по передачі Комплексу по догляду вважаються виконаними в момент його передачі в розпорядження клієнта згідно акту приймання - передачі та підписання даного договору.

Відповідно до пункту 5.1. договору загальна вартість комплексу по догляду за цим договором складає 13 720 грн.

Відповідно до пункту 5.3. та 5.4. Договору, при оплаті комплексу по догляду частинами клієнт в день підписання даного договору вносить на поточний рахунок або в касу позивача перший платіж в розмірі 3000 грн. 00 коп. не пізніше 10 липня 2017 року. Залишок вартості комплексу по догляду в розмірі 10720 грн. 00 коп. Клієнт сплачує позивачу рівними платежами у сумі 1072 грн. 00 коп. протягом 10 місяців.

Також, сторонами підписано Перелік №1 (специфікацію) від 10 липня 2012 року, якою визначено кількість та асортимент набору косметики та перелік косметологічних послуг, що мали бути надані відповідачу позивачем.

10 липня 2017 року сторонами підписано акт приймання - передачі до договору № ВА0107 від 10 липня 2017 року, згідно з яким відповідачем прийнято набір косметики та ряд косметологічних послуг. Загальна вартість комплексу склала 13 720 грн. 00 коп.

Також, до матеріалів позовної заяви надано оригінал довідки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 без номеру та дати, згідно якої відповідач сплатила частину вартості товару на загальну суму 4 360 грн. 00 коп. та отримала частину косметологічних послуг на загальну суму 1540 грн. 00 коп., з яких оплатила 840 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Таким чином, укладений між позивачем та відповідачем договір № ВА0107 від 10 липня 2017 року являє собою змішаний договір, що містить одночасно елементи договору купівлі-продажу та договору про надання послуг.

Умовами договору передбачено, що факт належного виконання своїх зобов`язань з боку постачальника підтверджується актом приймання - передачі, підписаним сторонами договору.

Слід також відзначити, що акт приймання - передачі товарів та послуг є первинним документом, який фіксує факт вчинення відповідної господарської операції суб`єктом господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Вимоги до первинного документа встановлено частиною 2 цієї статті закону, згідно з якою первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не істотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відтак, такі дані, як зокрема дата проведення господарської операції, а також зміст та обсяг господарської операції є обов`язковими для первинного документа, а відсутність таких даних є підставою для невизнання господарської операції для цілей бухгалтерського та податкового обліку.

Всупереч вимогам вказаного закону, в акті приймання - передачі від 10 липня 2017 року до договору № ВА0107 від 10 липня 2017 року в графі «найменування товару» не наведено повного змісту та обсягу операції з постачання товару, а саме кількості та асортименту товару - набору косметики, який мав бути поставлений позивачем на користь відповідача згідно вимог специфікації договору.

Також суд звертає увагу і на те, що акт приймання - передачі до договору № ВА0107 від 10 липня 2017 року складено та підписано безпосередньо в день підписання договору - 10 липня 2017 року, в той час як згідно із специфікацією договору відповідачу мало бути надано два найменування косметологічних послуг із різною кількістю їх відвідувань - чотири та одне відвідування відповідно, що вочевидь не могло бути виконано протягом одного робочого дня.

Зазначені обставини у сукупності достовірно вказують, що акт приймання - передачі від 10 липня 2017 року до договору № ВА0107 від 10 липня 2017 року містить неповні та недостовірні дані щодо змісту, обсягу, вартості та дати постачання відповідачу товарів та послуг, а відтак він не може бути прийнятий судом як достовірний доказ належного виконання позивачем умов договору № ВА0107 від 10 липня 2017 року.

Долучена до матеріалів позовної заяви довідка за підписом позивача та засвідчена її печаткою, що містить дані щодо обсягу та вартості послуг, також не може бути прийнята судом як достовірний та належний доказ, оскільки умовами договору та положеннями законодавства передбачено інший порядок підтвердження факту приймання - передачі товарів та послуг, а саме - шляхом підписання сторонами акту приймання - передачі.

Також, вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги положення статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною 2 та 3 статті 632 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору (частина 4 статті 632 ЦК України).

В долученій до позовної заяви довідці позивача без дати та номеру, посвідченій його печаткою та підписом, позивач посилається на те, що вартість набору косметики склала 13 720 грн. 00 коп, які за твердженнями позивача були частково оплачені позивачем в сумі 4 360 грн. 00 коп. та 840 грн. 00 коп.

Разом із тим, сторони в договорі № ВА0107 від 10 липня 2017 року не встановили ціни вартості набору косметики, а лише встановили загальну вартість комплексу товарів та послуг у сумі 13 720 грн. 00 коп. В той же час, будь - яких доказів на підтвердження вартості товару виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари на момент укладення договору, як це визначено у частині 4 статті 362 ЦК України, позивачем до суду не надано.

З огляду на все викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достовірних доказів таких обставин справи, як ціни набору косметики, частину вартості якого він просить стягнути з відповідача, а також факту постачання відповідачу набору косметики у асортименті та кількості, передбачених договором.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В межах даної справи саме позивач, як сторона, що за умовами договору зобов`язана виконати обов`язок щодо постачання відповідних товару та послуг, зобов`язана довести факт належного виконання такого обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні за змістом положення встановлено і в частині 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, згідно із якою суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовного висновку про необґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_3 , відшкодування судових витрат, в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснюється.

Керуючись ст. 628, 632, 655, 901 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: