Ухвала

02 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 569/1799/16-ц

провадження № 61-19000сво18

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Висоцької В. С.

суддів: Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Сімоненко В. М., Червинської М. Є.,

розглянув справу за заявою ОСОБА_1 про визначення розміру моральної шкоди у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Ковальчук Н. М., Боймиструка С. В., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визначення розміру моральної шкоди.

Заяву мотивовано тим, що 21 червня 2015 року прокуратурою м. Рівне складено відносно нього протокол про вчинення корупційного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП. Постановою Рівненського міського суду від 16 липня 2015 року його було визнано винним у вчиненні цього адміністративного порушення та притягнуто до адміністративної відповідальності із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. Постановою апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2015 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Посилався на те, що строк його перебування під судом становив 2 місяці,

а незаконне притягнення до адміністративної відповідальності порушило його звичайний режим життя, зумовило емоційну пригніченість, в тому числі у зв`язку із поширенням відповідної інформації в пресі. Зазначене завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 58 960 грн, а тому просив на підставі статей 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) визначити розмір спричиненої моральної шкоди у вказаному вище розмірі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у складі судді Ковальова І. М. від 07 вересня 2016 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 розмір моральної шкоди, яка заподіяна йому за час перебування під слідством та судом з 21 червня по 21 серпня 2015 року у сумі 2 496, 90 грн. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 496, 90 грн.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2016 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону має лише особа, щодо якої застосовано адміністративне стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і справу відносно якої закрито. Крім того, заявник обґрунтовував свої вимоги тим, що йому завдано моральної шкоди внаслідок поширення прокурором у мережі інтернет інформації про складення відносно нього протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, однак такої підстави для відшкодування шкоди Законом не передбачено.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положення пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до яких витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості. Такий правовий висновок також викладений в ухвалі Верховного Суду України від 29 вересня 2010 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі, а ухвалою цього ж суду від 08 листопада

2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 липня 2019 року справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду виходила із того, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та статтею 1 Закону.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України) (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня

2016 року у справі № 6-440цс16).

Виходячи із наведеного, аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України і Закону здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Одночасно з цим, питання відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності із застосуванням такого адміністративного стягнення як штраф, вирішується на загальних підставах відповідно до статті 1174 ЦК України у порядку цивільно-правового спору шляхом подання позовної заяви, а не на підставі частини першої статті 1176 ЦК України та Закону.

При цьому необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які довести повинен позивач.

Тобто, дії, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 фактично посилається на незаконність притягнення його до адміністративної відповідальності та застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу.

Заявник мав можливість і скористався встановленими законом процедурами доведення своєї позиції при розгляді справи про адміністративне правопорушення як у суді першої так і апеляційної інстанцій. У результаті розгляду його апеляційної скарги прийнято постанову, якою провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 257 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Ніякі заходи примусу зі сторони держави до особи не застосовувалися. Витрати на погашення штрафу, накладеного судом першої інстанції, заявник не поніс, оскільки судове рішення про накладення на нього вказаного адміністративного стягнення не набуло законної сили.

При цьому конструкція частини першої статті 1176 ЦК України та Положення свідчить про те, що відшкодування шкоди на підставі зазначеної статті та Закону може мати місце лише у разі незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, а тому посилання заявника на наявність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до вказаних норм законодавства колегія суддів вважає необґрунтованими.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, прийнятій за наслідками розгляду касаційної скарги першого заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Жовтневого районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Дніпропетровської області, Центрально-міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за аналогічних фактичних обставин справи дійшла протилежного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону (справа № 212/6729/16-ц, провадження № 61-32897св18).

Зазначене свідчить про існування різного підходу до розуміння та тлумачення положень частини першої статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону між судовими колегіями різних судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за заявою ОСОБА_1 про визначення розміру моральної шкоди у порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 09 листопада 2016 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. С. Висоцька

Судді: Б. І. Гулько

В. І. Крат

Д. Д. Луспеник

Є. В. Синельников

В. М. Сімоненко

М. Є. Червинська