Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Гуртовенко О. В.,

за участі позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітніми доньками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, але не проживають у ньому з грудня 2016 р. У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачки разом з малолітніми доньками у вказаному приміщенні створює перешкоди позивачу, як співвласнику житла у здійсненні його прав, він просив суд визнати відповідачку та малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

Відповідачка ОСОБА_2 направила до суду відзив на позов, у якому виклала свої заперечення щодо визнання малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка позов визнала частково, не заперечила щодо визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , проте заперечила щодо визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою малолітніх дітей.

Від третьої особи надійшов лист про проведення судового розгляду без участі представника служби у справах дітей, а також рішення виконкому Білоцерківської міської ради про надання до суду висновку щодо розв`язання спору про визнання дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27 травня 1999 року /а.с. 7/.

Згідно довідки № 6608 від 30.10.2018 р., виданої управлінням адміністративних послуг, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та їх спільні діти, малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /а.с. 8/.

Відповідачка ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.12.2016 р. шлюб між ними було розірвано /а.с. 9-10/. З того часу відповідачка разом з малолітніми дітьми не проживає у спірній квартирі, витрати на утримання житла не несе, а її речі в квартирі відсутні.

Як ствердив позивач в судовому засіданні, факт реєстрації відповідачки та двох малолітніх доньок за вказаною адресою перешкоджає йому у здійсненні права на відчуження квартири. Інші співвласники вказаного житла - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги, надавши до суду відповідні заяви /а.с. 32-34/.

Відповідачка в судовому засіданні пояснила, що у них з відповідачем склалися неприязні стосунки, а тому після розірвання шлюбу вона була вимушена забрати дітей та виїхати проживати до своїх батьків за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд.

Нормою ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, судом було встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, в частині визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позов визнала, а тому суд вбачає підстави для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Так, згідно рішення № 228 від 26.03.2019 р. виконавчий комітет Білоцерківської міської ради дійшов висновку про недоцільність визнання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це призведе до звуження обсягу існуючих житлових прав дітей та порушення охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на норми ч.ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України, згідно яких місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Суд не бере до уваги такі доводи позивача, оскільки наведена стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Лише той факт, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 більше року не проживають в належній позивачу квартирі, не дає підстав для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Зважаючи на вік дівчаток, можна зробити висновок про неможливість ними самостійно обирати місце проживання, тому факт їх не проживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дітей права користування належним його батьку житлом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18) де сформовано такі висновки: дитина до 10 років не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання в спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування належним батьку житлом; незважаючи на визначення місця проживання дитини за рішенням суду з одним з батьків, фізична особа, яка не досягла десяти років, може бути зареєстрована в житлі іншого з батьків, адже стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Судом було встановлено, що позивач та відповідачка разом з малолітніми дітьми проживали за адресою: АДРЕСА_1 , після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діти змінили фактичне місце проживання з волі матері, тому факт не проживання дітей з батьком не є підставою для позбавлення їх права користування житлом, яке йому належить.

Таким чином, суд не вбачає жодних підстав для задоволення позову в частині визнання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Отже, оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення лише в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., а тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідачки на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 391, 405 ЦК України, ст.. 19 СК, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 13, 76, 77, 141, 259, 263, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 / іпн НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 / такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 / іпн НОМЕР_1 паспорт НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 / іпн НОМЕР_3 паспорт НОМЕР_4 704, 80 грн судових витрат.

В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Білоцерківський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 07.06.2019 р.

СуддяЛ. М. Кошель