Справа № 160/383/18 Головуючий у 1 інстанції: Кідиба Т. О.
Провадження № 22-ц/802/255/19 Категорія: 46 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Киці С.І., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Галицька І.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є власником квартири №2 у будинку №43 на вул.Центральній в с.Привітне Локачинського району Волинської області, у якій зареєстровані, але тривалий час не проживають відповідачі, які з травня 2017 року проживають без реєстрації на вул.Молодіжній,7 у с.Привітне Локачинського району.

У спірній квартирі відсутнє належне відповідачам майно та майнового спору між ними немає.

Оплата послуг відповідачами не проводиться, а їх реєстрація впливає на розмір субсидії, яку він може отримувати за законом.

З урахуванням наведеного, просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №2 у будинку №43 на вул.Центральній у с.Привітне Локачинського району Волинської області.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №2 у будинку №43 на вул.Центральній у с.Привітне Локачинського р-ну Волинської обл..

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 352 грн. 40 коп. судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2, посилаючись на безпідставність апеляційної скарги та законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу не подавав.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та уточнив своє клопотання і просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 (кожен зокрема) апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга в уточненій частині підлягає до задоволення, а рішення суду в частині відмови у позові підлягає до скасування з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач являється власником квартири № 2 у будинку №43 на вул.Центральній у с.Привітне Локачинського р-ну Волинської обл. (а.с.8, 9).

Відповідачі зареєстровані у даній квартирі, але не проживають з травня 2017 року, що стверджується довідкою сільської ради (а.с.7, 17, 18).

Крім того, зазначена обставина не заперечується і самими відповідачами.

Згідно уточнень позивача рішення суду щодо відповідача ОСОБА_3 не оскаржується, а тому і не переглядається апеляційним судом.

Шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 розірвано 12.06.2015 року (а.с.11-12).

Судом встановлено, що підставою виселення відповідача ОСОБА_2 зі спірної квартири були неодноразові конфлікти між нею та позивачем, які закінчувалися не тільки словесно (а.с.34, 47-48, 64, 65-66).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин ст.ст.391, 405 ЦК України та ст.ст.150, 156 ЖК України.

Разом із тим, вирішуючи спір щодо відповідача ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо цього відповідача.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Покинувши спірну квартиру, відповідач ОСОБА_2 не надала жодного належного та допустимого доказу у підтвердження того, що ця квартира цікавила її, як місце свого проживання.

У суді апеляційної інстанції та у своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач ствердила, що ця квартира їй важлива як місце своєї реєстрації.

З моменту виселення і до часу звернення позивача з даним позовом відповідач не вчинила жодних дій, які б свідчили про її бажання вселитися у спірну квартиру, як у місце свого постійного проживання.

У суді апеляційної інстанції відповідач ствердила, що жодних витрат по утриманню спірного житла вона не несе і не цікавиться такими витратами.

Також відповідач не надала жодних належних та допустимих доказів про те, які належні саме їй речі та майно залишилися у спірній квартирі.

Посилання на постійні конфлікти, як на поважну причину відсутності відповідача у спірній квартирі відхиляються апеляційним судом, оскільки ці конфлікти мали місце не тільки зі сторони позивача, а й зі сторони відповідача ОСОБА_2.

Крім того, покинула квартиру, як місце свого проживання відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи і у відсутності позивача, який перебував у лікувальному закладі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки висновки суду першої інстанції щодо необхідності відмови у позові відносно відповідача ОСОБА_2 зроблені при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду у цій частині та ухвалення нового судового рішення.

У звязку із задоволенням позову та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 881 грн. (352,40 грн. за позовну заяву та 528,50 грн. за апеляційну скаргу).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року в даній справі в частині відмови у позові скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 2 у будинку № 43 на вул.Центральній у с.Привітне Локачинського р-ну Волинської обл..

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 881 грн. (вісімсот вісімдесят одну грн.) судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: