Справа № 571/421/18
Провадження №2/571/23/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року. смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., при секретарі Качановській О.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом та стягнення судових витрат, мотивуючи, що 29 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5845,97 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Рострочка» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 01 лютого 2018 року має заборгованість у розмірі 56428,00 грн., яка складається з наступного: 9502,81 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 43761,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2663,24 грн. штраф (процентна складова).

Просили стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 56 428,00 грн. та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно клопотання представник позивача Ткач Я.О. просить розглядати справу у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.01.2019 позовні вимоги не визнав та заявив клопотання про відкладення судового розгляду у зв`язку з тим, що бажає скористатися правовою допомогою.

У судове засідання 06.06.2019 відповідач не з`явився.

04 червня 2019 року від представника відповідача, адвоката Демидас Д.А. надійшов відзив на позовну заяву. Згідно відзиву просять застосувати строк позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в сумі 56428,00 грн., відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, розглянути справу без участі відповідача та представника відповідача за наявними у справі доказами, посилаючись на норми статтей 207, 256, 257, 266, 267, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Зазначають, що 29.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір у формі заяви позичальника № DNН4КS37130021 від 29.06.2006 року (далі - «Договір») за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5845,97 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розділу «Банківські послуги» Договору, кредит надано на строк 36 місяців по 29.06.2009 року. За умовами Договору, сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців - до 26 червня 2009 року. Відтак, у межах строку кредитування до 26 червня 2009 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 10 числа кожного місяця. Починаючи з 26 червня 2009 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Вважають, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тому позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку кредитування 26 червня 2009 року. Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) які позивачем було додано до позовної заяви, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Проте, в Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам відсутній підпис ОСОБА_1 .. Крім того, в заяві позичальника від 29.06.2006 року, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Отже, вважають, що в даному випадку, строки позовної давності визначаються відповідно до загальних правил встановлених в Цивільному кодексі України.

Так як ПАТ КБ «ПриватБанк» мав право нараховувати відсотки за користування кредитом лише до 26 червня 2009 року, просять врахувати тривалість позовної давності в три роки, визначену в ст.257 ЦК України, тому строк позовної давності щодо стягнення відсотків за користування кредитом сплив 26 червня 2012 року. Сплив позовної давності є підставою для відмови позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на судову практику Верховного суду України у справі № 6-116цс13 (постанова від 06.11.2013) та Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (постанова від 28.03.2018), просить застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Згідно умов укладеного договору № DNН4КS37130021 від 29.06.2006 року ОСОБА_1 отримав у ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» споживчий строковий кредит у сумі 5845,98 грн. на строк 36 місяців по 29.06.2009 р. включно з умовами оплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється в натупному порядку, щомісяця в період сплати, за який приймається період з 3 по 10 число місяця позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 233,76 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Згідно п.4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Позичальник доручив банку, без додаткових узгоджень, перерахувати кредитні кошти в день надання в сумі 4714,50 грн. на поточний рахунок ПП ОСОБА_2 (а.с. 6,7, 8-11).

Згідно рахунку-фактури №КО00000420 від 29.06.2006 року ОСОБА_1 отримав товар від постачальника ПП ОСОБА_2 на суму 4715,50 гривень (а.с. 12).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.257, ч.1 ст.259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DNН4КS37130021 від 29.06.2006 року, станом на 01.02.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 56 428,00 грн., в тому числі: 9502,81 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 43761,95 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 3163,24 грн. заборгованість по штрафам (а.с. 4-5).

Як встановлено, заборгованість по тілу кредиту відсутня. Проте, за умовами договору, сторони узгодили помісячну плату відсотків за користування кредитом на 36 місяців, тобто до 26 червня 2009 року.

Суд не приймає до уваги Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), згідно яких (п.5.5) термін позовної давності по вимогам за договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача, а у заяві № DNН4КS37130021 від 29.06.2006 рокуне зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до п`яти років.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування статті 259 ЦК України, висловленою у справах N 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та N 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, Умови, пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо Умови не містять підпису позичальника. Крім того, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву, а також те, що Умови містили збільшену позовну давність на момент підписання вказаної заяви, або що у подальшому Умови, зокрема щодо збільшення позовної давності, не змінювались. Крім того, у зазначеній заяві позичальника немає домовленості сторін щодо збільшення позовної давності.

Отже, кінцевим терміном погашення кредиту було 26 червня 2009 року.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 11.04.2018 року.

Приймаючи до уваги трирічний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України, вбачається, що позивач пропустив зазначений строк, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення заборгованості за відсотками за користуванням кредитом.

Згідно із ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Верховний Суд України у справі №6-116цс13 від 06.11.2013 р. зазначив, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки. Позовна вимога про стягнення неустойки може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

За вказаних обставин, зі спливом позовної давності до вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом 26 червня 2012 року, позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення пені в сумі 43 761,95 грн., штрафу (фіксована частина) в сумі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 2 663,24 грн..

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного суду від 28.03.2018 р. у справі №555/9519/12.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.44-46). Суд вважає, що є правові підстави для застосування такого строку.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором №DNН4КS37130021 від 29.06.2006 року до задоволення не підлягає в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст.257-259, 266, 267 ЦК України, ст.ст.264,265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNН4КS37130021 від 29.06.2006 року у розмірі 56 428 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, рах.№ НОМЕР_1 , МФО 305299, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя (підпис) Згідно з оригіналом.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області А.Ф.Комзюк