ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9286/18 Номер провадження 22-ц/814/1637/19Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниця Ю.В., Кривчун Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго»

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2019 року, постановлене суддею Материнко М.О.,

у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,

в с т а н о в и в:

14.11.2018 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за послуги теплопостачання, що надаються підприємством за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в загальній сумі 26 812,97 грн. за період з лютого 2015 по вересень 2018.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 20 516,09 грн.

Рішення вмотивовано тим, що звернення підприємства в суд 19.07.2018 із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності. Враховуючи, що відповідачі заявили про застосування позовної давності, районний суд визначив суму заборгованості в межах строку позовної давності у три роки за період з 01.11.2015.

Позивач не погодився з таким рішенням та подав на нього апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заперечує правомірність застосування судом першої інстанції позовної давності та стягнення заборгованості за попередні три роки з дати подачі позову. Зазначає, що у липні 2018 року підприємство зверталося в суд із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із відповідачів заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 01.02.2015 по 01.07.2018. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 03.09.2018 у видачі судового наказу відмовлено. Тому підприємство відповідно до ч.2 ст.166 ЦПК України звернулося в суд з тими самими вимогами в позовному порядку.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 21.01.2015 у справі №6-214цс14, згідно якої, враховуючи, що судовий захист може бути реалізовано, як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності.

Зазначає, що районний суд необгрунтовано послався на правовий висновок ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-1763цс16, оскільки цей висновок стосується звернення до суду виключно в порядку позовного провадження, а факт звернення в порядку наказного провадження у справі відсутній. Тому висновки щодо перебігу позовної давності стосуються неодноразових звернень до суду з тими самими позовами в порядку позовного провадження.

Звертає увагу, що період, за який судом застосовано строк позовної давності, з лютого 2015 по жовтень 2015 (включно) оплачений відповідачами повністю, хоч і з порушенням строків розрахунків, що свідчить про визнання відповідачами заборгованості.

Вказує також на помилковість виконаного судом обрахунку заборгованості із урахуванням застосованих строків позовної давності.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України)..

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Судом установлено та не оспорюється сторонами, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають у кв. АДРЕСА_2 , куди позивач надає послуги теплопостачання. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, однак відповідачі послуги прийняли, а отже між сторонами існують правовідносини з надання послуг теплопостачання та відповідно одна сторона зобов`язана надати другій стороні послуги теплопостачання, а інша сторона - своєчасно оплатити спожиті послуги.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі своєчасно не здійснювали щомісячні платежі, внаслідок чого за період з 01.02.2015 по 01.10.2018 утворилася заборгованість в розмірі 21 290,02 грн, інфляційні втрати - 4 333,76 грн., 3% річних - 1189,19 грн./а.с. 6-9/

|Відповідачі у суді першої інстанції заявили про застосування позовної давності, визнавши заборгованість за період, починаючи з 01.11.2015 на суму 20 516,09 грн./а.с.42/

Частково задовольняючи позов та стягуючи з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в розмірі 20 516,09 грн., суд першої інстанції застосував строк позовної давності, вважаючи, що позивач має право на заборгованість, утворену за період трьох років до звернення в суд із даним позовом, тобто з 01.11.2015, а не з 01.02.2015, як зазначено в позові. При цьому районний суд вважав, що строк позовної давності не перерваний зверненням ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду 19.07.2018 із заявою про видачу судового наказу, оскільки останній виданий не був.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками районного суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч.1,2 ст.264 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі, як споживачі послуг теплопостачання, що надаються позивачем, не виконували належно зобов`язання щодо оплати отриманих послуг, внаслідок чого, починаючи з лютого 2015 року стала накопичуватися заборгованість, розмір якої станом на 01.10.2018 склав 21 290,02 грн. Між тим, заборгованість, яку районний суд відхилив як таку, що знаходиться за межами строку позовної давності, споживачі сплатили, зокрема, у листопаді 2015 року ними сплачено 708,20 грн. за лютий 2015 року; у грудні - 723,23 грн. за березень; у січні 2015 року - 726,60 грн.за квітень- червень 2015 року; у березні 2016 року - 871,95грн. за липень-вересень 2015 року; у квітні 2016 року- 985,12 грн. за жовтень 2015 року.

Вказані платежі відповідачів вказують на те, що вони визнавали свій борг, здійснюючи оплату послуг за період прострочення, тому висновок суду про застосування строку позовної давності є помилковим.

Крім того, хибними є висновки суду що заява про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності, враховуючи, що судовий наказ не був виданий.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №216/5756/15-ц, судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, а тому подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності, навіть якщо судовий наказ у подальшому був скасований.

Однак, районний суд, цитуючи вказаний правовий висновок, помилково вважав, що для переривання строку позовної давності необхідно не лише подання заяви про видачу судового наказу, а і видача цього наказу.

Враховуючи, що матеріали справи містять підтвердження переривання строку позовної давності здійсненими відповідачами платежами на погашення заборгованості, що утворилася, починаючи з лютого 2015 року, - відсутні підстави для обмеження періоду стягнення заборгованості початком строку - листопад 2015 року.

Тому заявлена позивачем до стягнення заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення першої інстанції та постановляє нове про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» - задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 12 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 26 812 (двадцять шість тисяч вісімсот дванадцять) грн. 97 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» витрати по оплаті судового збору по 2 321,75 грн. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.06.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Т.О. Кривчун