Справа № 712/6403/18
Провадження № 2/712/142/19
Р ІШ Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано в лютому 2013 року. Вказує, що будинок за адресою: м. Черкаси, вул. Василицька, 3/1, в якому вони проживали разом, було поділено за рішенням суду в натурі та здано в експлуатацію в 2011 році. Починаючи з моменту здачі в експлуатацію двоповерхового будинку по вул. Василицька, 3/1, він проживав на першому поверсі цього будинку. Ці приміщення рішенням судів стали належать колишній дружині. З метою переселенння, позивач 11.04.2018, цікавлвився у відповідачки про її наміри щодо вселення у вказаний будинок, на що вона нічого конкретного не повідомила. Проте, 18.04.2018 із своїми родичами, без попередження, прибула до домоволодіння та почала вселятися в будинок, переносити його речі до інших приміщень. Всі його прохання про узгодження іншої дати виселення, були проігноровані, відповідачка не надала можливості зібрати особисті речі та підготуватися до переселення. Позивач вважає, що юридичних підстав на його виселення не було, оскільки не було рішення суду на його виселення, не було виконавчої служби, яка повинна була в такому випадку фіксувати виселення. Вважає дії відповідачки по його виселенню такими, що суперечать закону та завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює в 250000 грн., які й просить суд стягнути на його користь.

Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Троян Т.Є. від 23.08.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання з участю сторін.

У звязку із закінченням 17.10.2018 пятирічного терміну призначення ОСОБА_4 на посаду судді (закінчення повноважень), відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.10.2018 справу передано на розгляд судді Мельник І.О.та ухвалою від 01.11.2018 прийнято до провадження, призначений судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 06.12.2018.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснивши, що двоповерховий будинок по вул. Василицька, 3/1 він будував власноручно 6 років для своєї старшої дочки ОСОБА_5 (дочки від першого шлюбу) та її двох дітей. Відповідачка , не маючи рішення суду про його виселення, без присутності державного виконавця, разом із своїми родичами, самоправно винесли його речі в інші житлові приміщення, не надавши можливості самостійно переселитися, оскільки їй байдуже, що могло бути з ним. Такі неправомірні дії завдали сильних душевних хвилювання, що йому спричиненило моральну шкоду, яку він вимагає відшкодування в сумі 250 тис. грн.

Відповідачка та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Суду пояснили, що за рішенням суду за відповідачкою визнано право власності на спірну частину будинку, право власності зареєстроване 11.12.2017. Проте, незважаючи на вказані обставини, позивач продовжував проживати у вказаній частині будинку, чим фактично чинив перешкоди відповідачці у користуванні власністю. Відповідачка неодноразово намагалася вирішити питання з позивачем щодо її вселення в будинок, але він категорично заперечував. У зв'язку з цим, 18.04.2018, відповідачка в присутності поліції, отримала доступ до своєї частини будинку та перевезла свої речі. Позивач був обізнаний про її наміри, і під час вселення відповідачки, позивачу допомогли перенести особисті речі до інших житлових приміщень. Будь-яких протиправних дій відносно останнього з боку відповідачки не було.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає наступне.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду Черкаси від 03.05.2017 ОСОБА_2 виділено в натурі частку із спільної часткової власності за адресою: м. Черкаси вул. Василицька,3/1, відповідно до І варіанту судової будівельно-технічної експертизи частку Ѕ приміщення І поверху, зокрема: приміщення 2, кухня-їдальня, приміщення 3, коридор, приміщення 4, житлова кімната, приміщення 5, котельня, приміщення 6, санвузол, а ОСОБА_1 виділено частку Ѕ приміщення І поверху, приміщення 1, коридор, ІІ поверх: приміщення 7, сходи, приміщення 8, кухня, приміщення 9, житлова кімната, приміщення 10, житлова кімната, приміщення 11, житлова кімната, приміщення 12, кухня, приміщення 13, санвузол, приміщення 14, санвузол, приміщення 15, коридор. В спільному користуванні залишено зливну яму (септик), огорожу №12 та огорожу №13.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14.11.2017 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2018 залишено без змін.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2017 за ОСОБА_2 зареєстровано власність на Ѕ частку приміщення І поверху вул. Василицька, буд. 3/1.

Постановою Верховного суду від 19.09.2018 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.05.2017 та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14.11.2017 залишено без змін.

Твердження позивача щодо неправомірних дій по його виселенню з боку відповідачки суд оцінює критично, оскільки, рішеннями суду вже вирішено правовий режим спірного будинку. Відповідачка належним чином зареєструвала свою право власності на частину спірного будинковолодіння та набула право на проживання в ньому. Небажання позивача звільнити від особистих речей частини будинку, що належить ОСОБА_2, порушує її право на користування власним майном. Як відомо, Цивільним законодавством України встановлена презумпція права власності, відповідно до якої, право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, в силу вимог ст.ст. 12, 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, позивач повинен був обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачем не виконані, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що йому завдано моральну шкоду діями відповідачки, зокрема, в ході розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт протиправних дій з боку позивачки, які призвели до порушення прав позивача, завдання йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідачки. На підтвердження своїх позвоних вимог позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідачки, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачки та вини відповідачки в її заподіянні, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Суду не надано будь-яких доказів, які могли б бути ним оцінені для визначення розміру моральних страждань позивача.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представником позивачки - адвокатом ОСОБА_3 були надані суду докази на підтвердження понесення ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_3 на загальну суму 1800 грн. (договір від 26.11.2018, копія квитанції №21-18), з яких вбачається, що дані докази містить вартість послуг за участь в судовому засіданні та за окремі процесуальні дії поза судовим засіданням - складання додаткових пояснень у справі.

З урахуванням викладеного, враховуючи складність справи та обсяг необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1800 грн. судових витрат, понесених нею на професійну правничу допомогу в суді.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 137, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України,ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1800 грн.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 01.03.2019.

ОСОБА_6Мельник