ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/1557/19
Провадження № 2/362/1607/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

з участю секретаря Шевченко М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просилавизнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., провести поділ спільного майна подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину вказаної квартири.

Вказуючи на те, що вона з відповідачем по справі проживала в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2009 року по 25 лютого 2019 року. За час перебування в шлюбі сторонами було набуто у власність та оформлено на ім`я відповідача квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Не дивлячись на те, що спірна квартира набута сторонами в шлюбі та за спільні кошти, відповідач вважає, що лише він є її власником. За станом на сьогоднішній день у спірній квартирі проживає відповідач, а вона з малолітньою дитиною проживає в рідної сестри позивача в місті Києві.

В позасудовому порядку вона неодноразово пропонувала відповідачу різні варіанти вирішення спору щодо спірної квартири, зокрема, продати її та поділи кошти навпіл, сплатити відповідачу половину вартості спірної квартири або ж прийняти від нього половину її вартості. На жодну з внесених позивачем пропозицій відповідач не пристав. Разом з тим, відповідач не вніс позивачу від себе жодної пропозиції щодо подальшого володіння спірною квартирою.

У зв`язку з вказаною обставиною та з метою захисту своїх майнових прав та майнових прав малолітньої доньки сторін, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Доказом того, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі є свідоцтво про шлюб, з якого вбачається дата його укладення - 05 червня 2009 року та дата придбання спірної квартири-20 червня 2014 року, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 21-22).

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій вона просила справу за позовом ОСОБА_1 розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 28).

Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується розпискою (а.с. 27), в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позов підтримує в частині залишити 1/2 частини спірної квартири (а.с. 30).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що 05 червня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 повторно виданим 24 жовтня 2018 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 20 липня 2010 року виконкомом Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 9).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , який зареєстровано 05 червня 2009 року у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №151, розірвано (а.с. 8).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №145387312 від 14.11.2018 року, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.06.2014 року належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. (а.с. 11).

Згідно до висновку про вартість майна від 12.03.2019 року, оціночна вартість квартири АДРЕСА_1 загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. складає 173 785 грн. (а.с.10).

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч. 1ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, доказом того, що спірна квартира була придбана сторонами в шлюбі є свідоцтво про шлюб, з якого вбачається дата його укладення - 05 червня 2009 року та дата придбання спірної квартири-20 червня 2014 року, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також не оспорюється відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання позову відповідачем в цій частині, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна за кожним з них.

Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1737 грн. 85 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеногота керуючись статтею 328 ЦК України, статтями 60, 61, 69, 70, 71СК України, статтями 12, 81, 141, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Залишити у власності ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в сумі 1737,85 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко