РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2562/17

провадження у справі № 2/0285/254/19

22 травня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі

головуючої судді Заполовської Т.Г.

за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,

за участі позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоград-Волинський

за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2017 року позивач звернулася до суду та, уточнивши позовні вимоги, просила виділити їй в натурі та визнати за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , виділити та визнати за нею право власності на земельну ділянку за вказаною адресою відповідно до визначених часток сторін на житловий будинок та визначити їй компенсацію Ѕ частки вартості автомобіля.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем з 21.10.2011 року по 22.06.2017 року перебувала у шлюбі. У період шлюбу 09.08.2013 року за спільні кошти сторонами придбано житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Договори купівлі-продажу нерухомого майна було оформлено на відповідача. При оформленні договору позивач надавала згоду на укладення вказаного договору. Позивач зазначає, що вказаний будинок, хоча і оформлений на відповідача, проте є спільною сумісною власністю подружжя. Враховуючи, що діти залишились проживати з нею, тому просила відступити від принципу рівності часток подружжя у спільному майні та визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаного нерухомого майна. Крім того, в період шлюбу за спільні кошти на ім`я відповідача придбано автомобіль ВАЗ 2109, р.н. НОМЕР_1 , який ОСОБА_3 відчужив на користь своєї матері, розпорядившись коштами на власний розсуд. Тому просить стягнути на її користь компенсацію вартості половини вказаного транспортного засобу. В добровільному порядку вирішити спір немає можливості. З метою захисту своїх майнових прав змушена звернутись до суду.

Відповідач подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати за ним право власності на 72/100 ідеальні частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в тому числі на 44/100 ідеальні частини на праві особистої приватної власності та на 28/100 ідеальних частин, як на частку в праві спільної власності подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що на придбаний у серпні 2013 року спірний будинок ним було використано 15138 грн. особистих коштів, отриманих від продажу його квартири у липні 2013 року. І лише решта коштів були їх спільними коштами. На підтвердження зазначеного факту надає копію нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 . Тому стверджує, що 44/100 ідеальні частини будинку належать йому особисто, а інша частини 56/100 ідеальних частин підлягають поділу порівно, тобто по 28/100 частин кожному. З метою захисту своїх прав змушений звернутись до суду з зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник за первісним позовом позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити частково.

Відповідач та його представник за первісним позовом просили задовольнити первісний позов частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 28/100 ідеальних частин у праві власності на будинок та земельну ділянку, у задоволенні решти вимог відмовити. Зустрічні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши доводи сторін, викладені в заявах по суті, письмові докази по справі, суд приходить таких висновків.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 року, у шлюбі мають двох дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-7).

Шлюб між сторонами розірваний рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/1718/17 від 22.06.2017 року. Рішення набрало законної сили 03.07.2017 року (а.с. 8).

09.08.2013 року відповідач ОСОБА_3 придбав згідно договору купівлі-продажу житловий будинок в цілому з усіма господарськими будівлями по АДРЕСА_1 за 33 720 грн. (а.с. 10).

Одночасно 09.08.2013 року відповідач за первісним позовом придбав земельну ділянку площею 0,1809 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за ціною 5165 грн. (а.с. 238-239).

Позивач ОСОБА_1 до нотаріальної контори подавала письмову згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на купівлю житлового будинку та земельних ділянок за вищевказаною адресою, де зазначено, що придбана нерухомість буде вважатися об`єктом права спільної сумісної власності (а.с. 11).

Також 19.01.2016 року відповідач придбав автомобіль марки ВАЗ2109, р.н. НОМЕР_1 , який 24.03.2017 року відчужив своїй матері ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу за ціною 10 000 грн. (а.с. 21, 241).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

На підтвердження внесення на купівлю житлового будинку та земельної ділянки у с АДРЕСА_1 відповідачем за первісним договором надано копію договору купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 18.07.2013 року за ціною 15 138 грн., яка була його особистою приватною власністю (а.с. 26).

Враховуючи короткий часовий інтервал між продажем квартири та купівлею будинку (21 день), а також пояснення позивача за первісним позовом в судовому засіданні, яка визнала, що кошти, отримані від продажу квартири ОСОБА_3 були затрачені ними в тому числі і на купівлю будинку і земельної ділянки в с. Романівка, суд приходить до висновку про доведеність факту, що кошти у розмірі 15 138 грн. були особистими коштами відповідача за первісним позовом.

Тому при визначенні часток сторін у спільному будинку суд враховує, що особиста частка ОСОБА_3 становить 40/100 ідеальних частин (вираховуючи відсоток суми 15 138 грн. від вартості будинку та земельної ділянки в с. Романівка 33 720+5165=38 885 грн.).

Решта 60/100 ідеальних частин у праві власності на будинок та земельній ділянці підлягають поділу виходячи із презумпції рівності часток подружжя при поділі майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Відтак позивачу за первісним позовом підлягає виділу 30/100 ідеальних частин та відповідачу за первісним позовом ще 30/100 ідеальних частин.

Суд враховує той факт, що на утриманні ОСОБА_1 перебувають двоє спільних малолітніх дітей, які є хворобливими, а також той факт, що ОСОБА_3 сплачує вчасно і у повному розмірі аліменти на їх утримання, однак не вважає зазначені обставини підставами для відхилення від позиції рівності часток подружжя у спільному сумісному майні.

Тому позовні вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання за нею права власності на ѕ частини житлового будинку та земельної ділянки підлягають частковому задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ житлового будинку в натурі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надано доказів про технічну можливість вчинення таких дій: по справі не проведено будівельну експертизу, не надано дозволу органів місцевого самоврядування на влаштування окремих виходів до будинку.

Одночасно мотивованими суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь компенсації половини вартості автомобіля марки ВАЗ-2109, р.н. НОМЕР_1 , у розмірі 17 728 грн.

Встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний у період шлюбу у 2016 році, використовувався в інтересах сім`ї та був відчужений відповідачем за первісним позовом хоча і в період шлюбу, однак на власний розсуд, без погодження з другим з подружжя, кошти від реалізації майна не були використані в інтересах сім`ї, тому доцільним суд вважає стягнути на користь ОСОБА_1 половину вартості автомобіля на момент продажу, який визначений у висновку експерта № 11/35 від 03.05.2018 року (а.с. 134-145).

Наявність розписки матері ОСОБА_3 , що вона позичає йому на купівлю автомобіля 36 000 грн. не підтверджує факту, що вказаний автомобіль був придбаний за його особисті кошти. Також нелогічним є продаж зазначеного транспортного засобу у березні 2017 року за ціною 10 000 грн. своїй матері, яка не має навіть посвідчення на право керування, та враховуючи висновок експерта про реальну ціну автомобіля на момент укладення договору купівлі-продажу.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги первісної позовної заяви та зустрічної позовної заяви підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Тому 640 грн. судового збору за майнову вимогу про стягнення половини вартості проданого авто слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та витрати на проведення експертного дослідження № 11/35 від 03.05.2018 рокуу розмірі 1015,20 грн. (а.с. 220, 222), судовий збір за позовні вимоги про визначення часток у праві власності на спільний будинок зараховується між сторонами .

Кошти за проведення оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи № 55/02-2019 у розмірі 4004 грн. не підлягають відшкодуванню Ключко Н.В., оскільки відомості, встановлені експертизою, не були використані судом при постановленні рішення.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76-83, 141, 258-261, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 30/100 ідеальних частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,1809 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ) по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобіля марки ВАЗ-2109, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 17 728 грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 70/100 ідеальних частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою площею 0,1809 га (кадастровий номер НОМЕР_4 ) по АДРЕСА_1 , в тому числі 40/100 ідеальних частин на праві особистої приватної власності та 30/100 ідеальних частин як на частку у праві спільної власності подружжя.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовити.

В порядку поділу судових витрат стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн. судового збору та 1015,20 грн. за проведення судової авто товарознавчої експертизи.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та(або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного тексту рішення 03.06.2019 року.

Головуюча суддя Т.Г. Заполовська