Провадження № 2/641/1106/2019 Справа № 641/1634/19
23 травня 2019 року м. Харків
Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Фанда О.А.,
за участю секретаря судових засідань Нагорної М.Р., Конюх С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 квітня 2018 року по вул. Молочній 3 корпус 3 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «FIAT DOBLO COMBI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 6692,40 грн., відшкодувати завдану йому моральну шкоду, яку він оцінив в 5400 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2753 грн.
В судове засідання позивач не з`явився. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач до суду не з`явився. Про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву проти позову не подав.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
За змістом статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року по вул. Молочній 3 корпус 3 в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «FIAT DOBLO COMBI», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «SUBARU FORESTER», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 червня 2018 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Зі змісту мотивувальної частини вказаної постанови суду вбачається, що ОСОБА_2 , 28 квітня 2018 року о 07 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем FIAT DOBLO COMBI державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці Молочній, 3 к. 3 в м. Харкові, не врахував дорожньої обстановки, недотримався бокового інтервалу, в результаті чого, скоїв наїзд на припаркований автомобіль SUBARU FORESTER державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України.
ОСОБА_2 не оскаржив постанову по справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).
Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.
Враховуючи, що позивач не надав відповідних доказів на підтвердження понесених витрат з ремонту автомобіля, підстави для відшкодування розміру ПДВ відсутні.
З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку обґрунтовані та підлягають задоволенню частково у розмірі 5577,00 грн.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.
За змістом роз`яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При визначенні розміру моральної шкоди, спричиненої позивачеві, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення, глибини страждань позивача, майнового стану відповідача та вимог розумності і справедливості і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 грн.
Стосовно заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 2753,60 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрати: на професійну правничу допомогу (що включає в себе, в тому числі, участь в судових засіданнях); пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду).
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.
Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст. 141 ЦПК України).
Таким чином, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.
Проте позивачем не наданий детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, з зазначенням вартості окремих робіт (послуг), що є необхідним для вирішення питання щодо розподілу понесених судових витрат, відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 5577 грн. 00 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., всього 7 345 (сім тисяч триста сорок п`ять) грн. 40 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів апеляційної скарги.
Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складений 28 травня 2019 року.
Суддя: О. А. Фанда