ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» червня 2019 року

м. Харків

справа № 635/465/18-ц

провадження № 22ц/818/2440/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_3,

особа, яка подає апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року в складі судді Панас Н.Л.

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є пенсіонером другої групи за інвалідністю, не працює, його єдиним доходом є пенсія за інвалідністю, інших джерел доходу в нього немає.

Вказав, що практична вся отримувана пенсія витрачається на оплату комунальних послуг, опалення та придбання ліків, та сума, що залишається, становить близько 300,00 грн., що є меншим за прожитковий мінімум, і її ледь вистачає на харчування; побутовими предметами першої необхідності він себе забезпечити не може.

Зазначив, що інвалідність йому встановлена у зв`язку з тим, що він має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке необхідно багато коштів.

Вказав, що перебуваючи у складних життєвих обставинах він не отримує допомоги від свого сина ОСОБА_3 , який є працездатним, хоча й не має постійної роботи та стабільного заробітку.

Просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на своє утримання у розмірі 3000,00 грн. на місяць, починаючи з дати винесення по справі судового рішення і довічно.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання батька - ОСОБА_1 у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з 18 квітня 2018 року до зміни матеріального або сімейного стану сторін; стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - змінити та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання ОСОБА_1 з 3000,00 грн. до 1373,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що при ухваленні рішення не враховано наявність у платника аліментів інших дітей та прийнято рішення про її права як матері дитини відповідача без залучення її до участі у справі; що судовим наказом стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь їхнього спільного сина ОСОБА_4 у розмірі ј частини заробітку; цей судовий наказ виконується у примусовому порядку, та у ОСОБА_3 існує заборгованість за аліментами на дитину у розмірі 20 130,10 грн., внаслідок чого до нього застосовані тимчасові обмеження у праві керування транспортними засобами та виїзду за кордон, а також винесено постанову про накладення штрафу; що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до неї про зменшення розміру аліментів на утримання їхнього сина, який обґрунтовано, зокрема, наявністю оскаржуваного рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання батька; що аліменти на їхнього з відповідачем сина в середньому становлять 1500,00 грн. на місяць, тоді як згідно оскаржуваного рішення суду на утримання батька відповідач має сплачувати 3000,00 грн. щомісячно, тобто в два рази більше, ніж на дитину, хоча прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становить 1373,00 грн.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, а відповідач з урахуванням його майнового та сімейного стану має можливість таку допомогу надавати, отже, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання батька в розмірі 3000,00 грн.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 28 грудня 1983 року (а. с. 26-27).

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 687522 від 11 жовтня 2017 року, виданої Комунальним закладом охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з 01 жовтня 2017 року, дата наступного переогляду - 15 вересня 2018 року (а. с. 3-4).

Як вбачається з довідки Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області №586 від 12 квітня 2018 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію за інвалідністю, яка за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року складає 1405,43 грн. на місяць, а з жовтня 2017 року по березень 2018 року - 1452,00 грн. на місяць (а. с. 30).

З наданих ОСОБА_1 виписок з медичної картки від 25 травня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 19 листопада 2015 року та 03 червня 2016 року, консультативних висновків спеціаліста від 11 червня 2015 року, протоколів медичних досліджень, виписки з історії хвороби від 10 липня 2015 року, виписки з амбулаторної картки від 15 червня 2016 року, довідки з історії хвороби №5056, виписок з медичної карти стаціонарного хворого від 30 березня 2015 року, 07 квітня 2015 року, 06 травня 2015 року вбачається, що він має низку захворювань, зокрема, стеноз трахеї, у зв`язку з чим у 2015 році переніс операцію, цистопіелонефрит, потребує нагляду отоларинголога, пульмонолога, хірурга (а. с. 31-58).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги беруться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

Отже, сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно чинного законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму на 2017 рік, що для осіб, які втратили працездатність, складає: з 01 січня 2017 року - 1247,00 грн., з 01 травня - 1312,00 грн., з 01 грудня - 1373,00 грн.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для осіб, які втратили працездатність з 01 січня 2018 року - 1373,00 грн., з 01 липня - 1435,00 грн., з 01 грудня - 1497,00 грн.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законом розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року (справа № 369/7004/17, провадження № 61-21596св18).

Як вбачається з довідки Харківського приміського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Харківської області №586 від 12 квітня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні і отримує пенсію за інвалідністю, яка за період з квітня 2017 року по вересень 2017 року складає 1405,43 грн. на місяць, а з жовтня 2017 року по березень 2018 року - 1452,00 грн. на місяць (а. с. 30).

Отже, позивач отримує пенсію за інвалідністю у розмірі, який забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача аліментів на його утримання в повному обсязі.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2018 року (справа № 759/1315/17, провадження № 61-10396св18), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року (справа № 301/160/17, провадження № 61-28415св18).

Крім того, доказів, які б містили дані з приводу щомісячної вартості лікування, загального обсягу щомісячних витрат на забезпечення проживання, на утримання житла та сплату комунальних послуг, та давали підстави для висновку про потребу в матеріальній допомозі, позивачем не надано, що вказує на недоведеність позовних вимог.

В обґрунтування позову позивачем не надано жодних доказів його витрат, які б викликали необхідність стягнення на його користь аліментів саме у розмірі 3000,00 грн. на місяць.

Не погоджується судова колегія і з висновком суду щодо того, шо у відповідача немає інших утриманців, виходячи з наступного.

Так, судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі №644/7269/17 від 27 листопада 2017 року, який виданий 05 грудня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 08 листопада 2017 року (а. с. 81).

Постановою головного державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кравчуна Д.В. від 12 грудня 2017 року ВП №55360683 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу (а. с. 82).

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Зубко К.В. вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , яка за період з 08 листопада 2017 року по 21 березня 2019 року становить 20 130,10 грн. (а. с. 83).

Як вбачається з відповіді Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та м. Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області №7878 від 26 березня 2019 року в зв`язку з наявністю у ОСОБА_3 заборгованості зі сплати аліментів більше одного року у сумі 20 130,10 грн., державним виконавцем 26 березня 2019 року накладено на нього штраф у розмірі 20% від суми заборгованості, а також винесено постанову про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами та постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а. с. 84).

При ухваленні рішення судом першої інстанції зазначені обставини не з`ясовано, не перевірено, чи має відповідач дітей та стягнення за виконавчими листами, не залучено інших його утриманців до участі в справі, тоді як розмір аліментів, що визначаються на одного з них, впливає на розмір утримання, який надається іншим.

З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем Зубко К.В. вбачається, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина у зв`язку з ненаданням ним довідки про доходи визначається, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати Харківського району Харківської області, та за період з 08 листопада 2017 року по 21 березня 2019 року коливається від 972,00 грн. до 1631,00 грн. на місяць.

При цьому, розмір аліментів на утримання батька відповідача, визначений оскаржуваним рішенням суду, становить 3000,00 грн. щомісячно, що є неспівмірним з розміром аліментів, стягуваних на дитину.

09 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції про зменшення розміру аліментів, який мотивовано тим, що окрім аліментів на утримання їхнього спільного сина ОСОБА_4 , рішеннями судів стягнуто з нього аліменти на утримання батька ОСОБА_1 та сина від другого шлюбу, отже, загальна сума аліментів перевищує його щомісячний дохід (а. с. 85-88).

Отже, стягнення аліментів на утримання батька за рішенням суду надало ОСОБА_3 підстави для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, стягуваних з нього на утримання неповнолітнього сина, тоді як розмір такого утримання і так фактично є вдвічі меншим.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з необхідності забезпечення захисту прав дитини, які мають пріоритет перед інтересами батьків, та недоведеності ОСОБА_1 необхідності у матеріальній допомозі, судова колегія, з урахуванням частини 4 статті 367 ЦПК України вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_1 немає.

Оскільки судом першої інстанції при вирішенні спору неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 1057,20 грн., тому відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_3 на її користь.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О.Бровченко

О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 04 червня 2019 року.