Ухвала

06 березня 2019 року

м. Київ

справа № 308/4756/16-ц

провадження № 61-3904ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати незаконним наказ Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Закарпаттяобленерго») від 07 квітня 2016 року № 206-К «Про звільнення із роботи у зв'язку зі скороченням штату»; поновити його на роботі в ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на посаді начальника Великоберезнянського району електричних мереж; стягнути з ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі.

В обґрунтування позову зазначив, що в період із 15 січня 2007 року по 07 квітня 2016 року він працював у ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на посаді начальника Великоберезнянського району електричних мереж. 12 листопада 2015 року відповідачем прийнято наказ № 301 про ліквідацію Перечинського РЕМ і Великоберезнянського РЕМ, скорочення 76-ти посад і штатних одиниць Перечинського РЕМ та 74 - Великоберезнянського РЕМ, та утворення на базі ліквідованих Перечинського та Великоберезнянського РЕМ нового структурного підрозділу - Перечинсько-Великоберезнянського РЕМ. Однак, про наступне вивільнення у зв'язку зі скороченням посади його попереджено не було. Стверджував, що ліквідація Перечинського та Великоберезнянського РЕМ є фіктивною і пов'язана з тим, щоб звільнити його з роботи. Зазначав, що 25 листопада 2015 року він направив на ім'я генерального директора відповідача заяву про переведення на посаду начальника Перечинсько-Великоберезнянського РЕМ без необхідності проходження будь-яких конкурсів і додаткових перевірок, оскільки працевлаштування скорочених працівників на вакантні посади є обов'язком, а не правом роботодавця. Однак, у задоволенні такої заяви було відмовлено. Таким чином, відмова в переведенні його на роботу в Перечинсько-Великоберезнянський РЕМ на посаду начальника та звільнення його з роботи в зв'язку зі скороченням штату є незаконною.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судові витрати в розмірі 15 000,00 грн.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 квітня 2018 року у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судових витрат в розмірі 15 000,00 грн скасовано. У стягненні з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн відмовлено. У задоволенні заяви професійного адвокатського об'єднання «Консенсус» про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом апеляційної інстанції і стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

19 лютого 2018 року ПрАТ «Закарпаттяобленерго» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року, в якій, посилаючись порушення апеляційним судом норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» судових витрат в розмірі 15 000,00 грн та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині; скасувати оскаржувану судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні заяви професійного адвокатського об'єднання «Консенсус» про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом апеляційної інстанції і стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Закарпаттяобленерго» 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції; вирішити питання про розподіл судових витрат у суді касаційної інстанції.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет та ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Доводи заявника про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики стосовно розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами, та порядку прийняття рішення судами щодо розподілу судових витрат, Верховний Суд відхиляє з урахуванням того, що судова практика щодо цього питання є усталеною.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер,предмет та ціну позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» на постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» про визнання незаконним наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак