ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1711/18 Номер провадження 22-ц/814/1102/19Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Хіль Л.М., Панченка О.О., при секретарі судового засідання: Зеленській О.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Зіньківської районної державної адміністрації, третя особа Батьківська територіальна громада про виділення земельної частки (паю),-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач ОСОБА_1 з 1985 року і по даний час проживає в селі Батьки Зіньківського району. 12.10.1985 року вона була прийнята в члени колгоспу «ім. Карла Маркса». В даному колгоспі працювала з жовтня місяця 1985 року по травень 1989 року. Відповідно до протоколу №6 від 24.06.1989 року направлена працювати поштарем в Батьківське відділення зв`язку Зіньківського району Полтавської області для обслуговування колгоспників. 17.11.1992 року колгосп «ім. Карла Маркса» було реорганізована в КСП «ім. Карла Маркса». 21.03.2000 року КСП «ім. Карла Маркса» було реорганізоване в ТОВ «Агрофірма «Батьки». В 1996 року на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області було проведено розпаювання землі, яка належала раніше КСП «ім. Карла Маркса», а потім надійшла в користування ТОВ «Агрофірма Батьки». Зборами уповноважених членів КСП «ім. Карла Маркса» ОСОБА_1 включена до списків на земельну частку пай за номером 100. З членів колгоспу ОСОБА_1 не виключалася, але земельну частку із земель КСП «ім. Карла Маркса» їй не виділено. Як вбачається з довідки Батьківської сільської ради на території даної сільської ради є вільні землі запасу державної власності. Враховуючи вищевикладене позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку пай у землі, що перебуває у колективній власності КСП «ім. Карла Маркса» (с. Батьки Зіньківського району Полтавської області), розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Зіньківської районної державної адміністрації, третя особа Батьківська територіальна громада про виділення земельної частки (паю) у землі, що перебуває у колективній власності КСП «ім. Карла Маркса» (с. Батьки Зіньківського району Полтавської області), розміром 4,60 в умовних кадастрових гектарах, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи прохала рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що спірні правовідносини виникли до 1 січня 2004 року, а отже до цих правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення. Крім того, вважає, що суд прийшов до помилкового висновку щодо пропуску встановленої загальної позовної давності тривалістю в три роки.

Від третьої особи голови Батьківської сільської ради Б.С. Іванченко надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останні повідомляють про те, що не заперечують стосовно задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині предмету позову, що стосується Батьківської сільської ради як третьої особи. Водночас, прохають розглянути вказаний позов без участі представника Батьківської сільської ради.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи були присутні апелянт та її представник, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Талджай Бурмінського району Уральської області (а.с.3). З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона 12.10.1985 року прийнята в члени КСП «ім. Карла Маркса», 28.03.2000 року виключена з членів КСП, як непрацююча (а.с.5). З додатку 1 до державного акту серії НОМЕР_1 15 списку громадян членів КСП вбачається, що під № 100 мається запис ОСОБА_1 (а.с.6-8).

З довідки Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 05.04.2018 року вбачається, що на території Батьківської сільської ради є вільні землі запасу державної власності, які знаходяться в оренді і за рішенням суду можуть бути виведені з оренди (а.с.9).

Відповідно до довідки відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 21.08.2018 року №33/136-18, на території Батьківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, середній розмір земельної ділянки частки (пай) становить 4,60 га в умовних кадастрових гектарах. Нормативно-грошова оцінка земельної ділянки частки (пай) на 2018 рік становить 192022,89 грн.(а.с.11).

З архівної довідки від 02.04.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 працювала в колгоспі «ім. Карла Маркса» Зіньківського району Полтавської області з 1985 року по травень 1989 рік. Направлена працювати поштарем в Батьківське відділення зв`язку для обслуговування колгоспників (протокол №6 від 24.06.1989 року). Прийнята в члени колгоспу «ім. Карла Маркса» Зіньківського району Полтавської області 12.10.1985 року (протокол №4 зборів уповноважених членів колгоспу від 28.12.1985 року). Виключена з членів КСП «ім. Карла Маркса» 28.03.2000 року (протокол №3 зборів уповноважених членів КСП від 28.03.2000 року) (а.с.12). Колгосп «ім. Карла Маркса» реорганізований в КСП «ім. Карла Маркса» с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, КСП «ім. Карла Маркса» реорганізовано в ТОВ Агрофірма Батьки (а.с.13).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 хоча і набула право на земельну частку (пай), та була включена до списків за номером 100, але сертифікат на її ім`я не видавався. Водночас з часу паювання земель переданих у колективну власність підприємствам і організаціям пройшло більше двадцяти років і позивач не могла не знати, що їй не видано сертифікату на право на земельну частку, оскільки це було обставиною, відомою широкому колу осіб. Тому, суд вважає, що саме з 1996 року у позивача виникло право ставити питання щодо обґрунтованості не видачі їй сертифікату на земельну частку пай як члену КСП, однак в межах строку позовної давності (ЦК УРСР 1963 року, в редакції, яка діяла на момент їх виникнення) до суду не зверталася та не зазначила жодної обставини, яка вказувала б на поважність причин пропуску встановленої загальної позовної давності тривалістю три роки, а відтак суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Проте, при оцінці зібраних по справі доказів, місцевий суд прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, внаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Земельного кодексу України, Указом Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року.

Відповідно до п.п.1-2 Указу Президента України №720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України №720/95), ст.ст. 1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта на право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до п.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року за № 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної ділянки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 3 Указу №720/95 передбачено, що розмір земельної частки (паю) визначається в умовних кадастрових гектарах.

Згідно п. «ґ» ч. 1ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації, прийняте за їх заявою про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (па місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

За змістом ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємствам державного акту.

Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 2003 року, а тому суд вірно застосував для їх врегулювання і положення Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року.

Однак, прийшов до помилкового висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку позовної давності, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 набула право на земельну частку (пай), оскільки на момент передачі землі у колективну власність вона була членом КСП «ім. Карла Маркса», зборами уповноважених членів КСП «ім. Карла Маркса» остання була включена до списків на земельну частку пай за номером НОМЕР_2 , однак сертифікат на ім`я ОСОБА_1 не видавався та сесія Батьківської сільської ради не приймала рішення про надання позивачу земельної ділянки.

Доказів того, що відповідачем або іншими державними органами набуте позивачем право на земельну частку пай оспорюється чи не визнається, позивачем не надано. Доказів того, що позивачка зверталася до уповноважених органів із заявою щодо виділення їй в натурі (на місцевості) земельної ділянки і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку позивачем також не надано.

За таких обставин, право позивача відповідачем не порушувалося, а тому захисту у спосіб обраний останньою захисту не підлягає. Таким чином, оскільки право позивача на земельну частку пай, яке вона набула у передбаченому законом порядку, не потребує повторного підтвердження чи визнання, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно висновки суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки наслідки пропуску строків звернення до суду застосовують в разі обґрунтованості позовних вимог, а коли вимоги є безпідставними у їх задоволенні необхідно відмовляти по суті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та скасування рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Зіньківської районної державної адміністрації, третя особа Батьківська територіальна громада про виділення земельної частки (паю)- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 04 червня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ Л.М. Хіль _______________ О.О. Панченко