КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №2-592/11 головуючий у суді І інстанції: Мицик Ю.С.
провадження №22-ц/824/7233/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Сержанюка А.С., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Топольський В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року, постановлену у складі судді Мицик Ю.С., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, шляхом заміни стягувача його правонаступником, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у 2011 році на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором. 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за договорами кредиту.

Тому, заявник ТОВ «Вердикт Капітал» просив суд замінити вибулого стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал» у справі №2-592/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування обставин справи судом першої інстанції, і залишити без розгляду заяву ТОВ «Вердикт Капітал». Вказав, що здійснення ОСОБА_2 представництва ТОВ «Вердикт Капітал» у суді першої інстанції було безпідставним, оскільки ОСОБА_2 не є адвокатом. Вважав, що судом першої інстанції помилково не було застосовано положення статті 257 ЦПК України. Зазначив, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не містить обов`язкових реквізитів, зокрема номерів виконавчого провадження та виконавчого листа.

ТОВ «Вердикт Капітал» надало суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало, що заявником було наведено правові підстави для заміни вибулого стягувача на його правонаступника, і відповідні дії передбачені процесуальним законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що звернення правонаступника із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту указаних норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 червня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договором №CL-001/594/2007, яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Указане судове рішення набрало законної сили.

26 вересня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який є правонаступником ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №4-09/18, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув право вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору №CL-001/594/2007.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вищезазначеними положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність у суду першої інстанції підстав для задоволення заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції дотримався положень статті 442 ЦПК України та вірно застосував до спірних правовідносин вимоги статті 15 Закону України "Про виконавче провадження".

Задовольняючи заяву ТОВ «Вердикт Капітал» суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором факторингу є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що здійснення ОСОБА_2 представництва ТОВ «Вердикт Капітал» у суді першої інстанції було безпідставним, оскільки ОСОБА_2 не є адвокатом, є необґрунтованими, оскільки розгляд даної судової справи було завершено у 2011 році, тобто до внесення змін до Конституції України, яка закріплює право виключно адвоката здійснювати представництво іншої особи в суді.

Так, підпунктом 11 п. 16-1 Перехідних положень Конституції передбачено, що представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (до 30 вересня 2016 року), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Крім того, розгляд судом першої інстанції заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження не є вирішенням позову по суті заявлених вимог, а тому ОСОБА_2 правомірно брала участь у справі у якості представника.

Доводи апеляційної скарги про те, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не містить обов`язкових реквізитів, зокрема номерів виконавчого провадження та виконавчого листа, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, і правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено "04" червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко