Справа № 226/775/19

Справа № 226/775/19
Провадження № 2/226/382/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

представника позивача Костенка В.О.,

представника відповідача Бушинської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 , до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, про стягнення моральної шкоди, отриманої у зв`язку з травмою на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі за текстом ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення моральної шкоди, отриманої у зв`язку з травмою на виробництві, в обґрунтування якого вказав, що з 13.02.2007 по 01.09.2014 він перебував у трудових відносинах з відповідачем. 25.08.2007, працюючи у четверту зміну машиністом електровозу підземним 3 розряду, під час виконання отриманого наряду щодо постановки під північний повітряподаючий стовбур секцій механізованого кріплення 3КД90 для подальшої їх видачі по стовбуру, при спробі підштовхнути електровозом секцію, він був притиснутий консоллю секцій механізованого кріплення до батарейного ящика ТНЖ-350, в результаті чого отримав тупу травму живота з розривом селезінки та розтрощення підшлункової залози, масивну внутрішньочеревна кровотечу, травматичний шок ІІІ ступеню. За даним нещасним випадком складені акти за формами Н-5 та Н-1 від 27.08.2007. За рішенням МСЕК від 06.12.2007 йому первинно було встановлено 40% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а з 13.04.2017 - безстроково. Красноармійським відділенням Фонду ССНВВ йому призначено одноразову допомогу, а на цей час Мирноградським міським відділенням Управління ВДФСС сплачуються щомісячні страхові виплати. У зв`язку з виробничою травмою йому була заподіяна моральна шкода, так як він перебував на лікуванні та не міг вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчував фізичні страждання, обумовлені важкістю травм, психологічний дискомфорт, який він випробує до дійсного часу. Після отримання трудового каліцтва він став обмежений у русі, швидко втомлюється при незначних навантаженнях. До каліцтва він самостійно виконував всю необхідну чоловічу роботу в побуті, однак, зараз у зв`язку зі станом здоров`я він не може цього робити, тому йому доводиться за гроші наймати людей, що негативно позначається на його матеріальному становищі та жадає від нього додаткових моральних і матеріальних зусиль. Він втратив престижну гірничу спеціальність, високу заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі та дуже його морально пригнічує. До травмування він регулярно займався спортом, захоплювався риболовлею. Внаслідок отриманої травми він не може здійснювати свої захоплення, від чого почуває постійний психологічний дискомфорт. Був змінений його життєвий уклад, він став замкнутим, малотовариський, втратив інтерес до життя. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 100000 грн, тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, наполягаючи на позові, письмов звернувся до суду про розгляд справи у його відсутність.

Представник позивача Костенко В. ОСОБА_2 . у судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя у повному обсязі, обгрунтовуючи їх обставинами, викладеними у позові.

Представник відповідача ДП «ВК Краснолиманська» Бушинська Є.В. у судовому засіданні висловилася проти позовних вимог, підтримала наданий суду відзив на позов, згідно з яким вказала, що позивачем не доведено, у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка привела до втрати ним 40 % професійної працездатності та у зв`язку з цим до моральних страждань. При укладанні трудового договору позивачеві було роз`яснено про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів, можливість їх впливу на здоров`я. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативні наслідки, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди, також суду не надано. Також згідно наказу від 31.0.2007 № 85 позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності по виходу з лікарняного за невиконання висмог з охорони праці. Тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до суду не з`явився, надав відзив, відповідно до якого, що вважає вимоги позивача законними, оскільки Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 № 717-У був виключений обов`язок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачувати потерпілим моральну шкоду у зв`язку з травмою на виробництві або професійних захворювань. Частина 8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набув чинності 01.01.2015, передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх семей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Ухвалою судді від 21.03.2019 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.02.2007 по 01.09.2014 перебував у трудових відносинах з ДП «ВК Краснолиманська», працюючи до отриманої травми машиністом електровозу підземним, після травми - електрослюсарем (слюсарем) черговим по ремонту устаткування 3 розряду. Звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. З червня 2017 року працює охоронцем товариства, що підтверджується записами з трудової книжки позивача (а.с.7-8).

25.08.2007 о 04.00 год. з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: він був притиснутий консоллю секцій механізованого кріплення до батарейного ящика ТНЖ-350, внаслідок чого був травмований в область живота та був госпіталізований до лікарні. За даним нещасним випадком складені акти за формами Н-5 та Н-1 № 48 від 27.08.2007 (а.с.9-10, 11-12).

З тексту акту Н-1 вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем є: низький рівень виробничої та технологічної дисципліни, порушення технологій ведення доставочних робіт негабаритних матеріалів. Серед осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, вказаний і сам потерпілий ОСОБА_1 (а.с.12).

Через отриману 25.08.2007 травму ОСОБА_1 з 25.08.2007 по 04.09.2007, з 24.06.2008 по 04.07.2008, з 02.12.2009 по 11.12.2009, з 03.08.2010 по 10.08.2010, з 01.07.2011 по 09.07.2011, з 17.11.2011 по 26.11.2011, з 22.06.2012 по 01.07.2012, з 17.04.2013 по 27.04.2013, з 05.02.2014 по 14.02.2014, з 14.10.2014 по 23.10.2014, з 10.07.2015 по 21.07.2015. з 25.01.2016 по 03.02.2016, з 29.06.2016 по 09.07.2016 перебував на стаціонарному лікуванні у Димитровській центральній міській лікарні з діагнозом: тупа травма живота з розривом селезінки та розтрощення підшлункової залози, масивна внутрішньочеревна кровотеча, травматичний шок ІІІ ступеню, після чого знаходився на амбулаторному лікуванні зі скаргами на болі в животі, здуття живота, нудоту, важкість епігастрії, періодично нестійкий стул, відсутність апетиту, періодичну ізжогу; встановлено, що даний стан з`явився після отриманої травми, що підтверджується епікризами та записами з амбулаторної карти позивача, акту дослідження стану здоров`я від 20.12.2007 № 331 (а.с.13-25, 26, 36-41, 45-69).

Відповідно до діагнозу лікарсько-консультативної комісії від 24.06.2016 ОСОБА_1 за наслідками виробничої травми від 25.08.2007 встановлено: хронічний посттравматичний панкреатит (а.с.34).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 06.12.2007 позивачу за наслідками травми від 25.08.2007 первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності. При огляді МСЕК 19.12.2008, 03.01.2011, 07.02.2013, 17.03.2015 позивачу підтверджено відсоток втрати професійної працездатності та встановлено третю групу інвалідності, а 13.04.2017 - безстроково з рекомендаціями медикаментозного та санаторно-курортного лікування (а.с.73, 74, 75, 76, 77, 78).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоров`я, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001.

Обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Коім того, 01.01.2015 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Частина восьма статті 36 цього Закону передбачає, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Пункт 1 частини другої статті 10 цього Закону передбачає обов`язок страховика - Фонду соціального страхування України виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.

Отже, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.08.2018 у справі № 579/951/16ц, відповідно до якої ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовується до всіх відповідних позовних вимог, заявлених після 01 січня 2015 року, незалежно від більш ранньої дати встановлення на підставі висновків МСЕК стійкої втрати професійної працездатності позивача.

Таким чином, у разі нещасного випадку, що стався з працівником на виробництві, таку шкоду потерпілій особі повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обов`язок створювати працівникові безпечні умови праці, провина власника полягає у невиконанні такого обов`язку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання негативних наслідків щодо здоров`я працівника.

Наявність небезпечних умов праці позивача встановлена актом розслідування нещасного випадку, який трапився з ОСОБА_1

Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з встановленням йому втрати працездатності внаслідок отриманої на виробництві травми, а висновок МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоров`ю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача.

Отримана позивачем під час виконання ним трудових обов`язків травма вимагає від нього продовження лікування, призвела до втрати професії, яка була джерелом його доходу.

Наведене свідчить про те, що позивач тривалий час зазнавав і по теперішній час зазнає фізичний біль і психічні страждання, внаслідок чого порушилися його нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивачем надано достатньо доказів, за якими можна судити про наявність його страждань. Крім того, у п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоров`я, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач у молодому віці (до 30-ти років) втратив 40% своєї працездатності на підприємстві відповідача, отримана ним травма заважає йому обіймати гірничу спеціальність, яку він займав раніше, отримуючи високу заробітну плату, вести повноцінний спосіб життя, вимагає від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, також враховуючи наявність встановленого в діях позивача порушення правил безпеки праці, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 19000 грн, які підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 146,00 грн.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст.12, 13, 76, 141, 197, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки якого НОМЕР_1 , до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», юридична адреса якого: 85310, Донецька область, м.Родинське, , третя особа Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, юридична адреса якого: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Свободи, 5, , про відшкодування моральної шкоди, отриманої у зв`язку з травмою на виробництві, задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої травмою на виробництві, 19000 грн (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір у розмірі 146 (сто сорок шість) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.05.2019.

Суддя Ж.Є.Редько