Справа № 630/271/19
Провадження № 2/630/205/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участі секретаря Косенко С.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Люботин Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 630/271/19 (провадження № 2/630/205/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок літ. «А-1», з сіньми літ. «а», загальною площею 38,30 кв.м, житловою площею 16,60 кв.м, з огорожею «1», який розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову позивач вказувала, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав її дідові ОСОБА_4 . Після його смерті в 1972 році, а також після смерті його дружини ОСОБА_5 , яка є бабусею позивача, право власності на вказаний житловий будинок було предметом судового спору між спадкоємцями, дітьми померли батьків, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . На підставі рішення суду від 25 червня 1982 року право часткової власності на вказаний вище житловий будинок було визнано за кількома спадкоємцями, та вони навіть зареєстрували це рішення в Люботинському БТІ. Але згодом, в березні 1987 року, вказане рішення було скасовано судом вищої інстанції. Тому спадщину у виді житлового будинку прийняла лише ОСОБА_3 , мати позивача, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона, ОСОБА_1 , звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Але оформити свої спадкові права на житловий будинок вона не змогла, бо державний нотаріус відмовив у вчинення відповідної нотаріальної дії через відсутність документів, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на будинок. Саме тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду

В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але від її представника ОСОБА_9 надійшла заяви про підтримання позову і розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, але направив до суду заяву від 03 липня 2019 року, в якій висловив згоду з обставинами, викладеними в позові, та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок; справу просить розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій та ухвалює рішення за наявності для того законних підстав.

Ознайомившись з заявою відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, суд приходить до висновку, що така заява не суперечить закону та достовірно відображає позицію відповідача в даній справі. Від так, визнання відповідачем позову не порушує його права, свободи чи інтереси, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні.

Дослідивши наявні в справі матеріали, суд встановив наступне.

28 квітня 1957 року між Виконавчим комітетом Люботинської міської ради депутатів трудящих і ОСОБА_4 був укладений договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки площею 600,00 кв.м для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності за адресою: АДРЕСА_1 , який був посвідчений державний нотаріусом Люботинської районної державної нотаріальної контори за реєстр. № 3118. На зворотному боці вказаного договору проставлена відмітка Люботинського БТІ від 12 березня 1962 року про реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказаний вище житловий будинок.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого станом на 17 квітня 2019 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в 1960 році був збудований житловий будинок літ. «А-1» з сіньми літ. «а», загальною площею 38,30 кв.м, житловою площею 16,60 кв.м. Надвірні будівлі чи споруди на земельній ділянці відсутні, лише є огорожа, позначена номером «1».

У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований ОСОБА_4 та належав на праві власності лише йому одному.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, про що було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 02 жовтня 1972 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як зазначено в листі Харківського обласного державного нотаріального архіву № 3004/01-21 від 12 вересня 2019 року, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 до нотаріальній конторі в шестимісячний строк з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, заповіт від імені померлого не посвідчувався, свідоцтво про право власності не видавалось.

З записів у книзі реєстрації громадян, які мешкають в будинку АДРЕСА_1 , випливає, що на час смерті власника житлового будинку ОСОБА_4 разом з ним проживали його дружина ОСОБА_12 і дві доньки - ОСОБА_13 і ОСОБА_3 Але єдиним спадкоємцем, який фактично вступив в управління спадковим майном, суд вважає саме ОСОБА_3 , оскільки інші спадкоємці - ОСОБА_12 і ОСОБА_13 були непрацездатними, отримували пенсію та перебували на утриманні у ОСОБА_4 , а від так потребували допомоги. Натомість ОСОБА_3 була молодою, здоровою і працездатною людиною, яка могла впоратися з усіма господарськими справами, потрібними для утримання житлового будинку.

Але, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що відділом державної РАЦС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області було видано свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 24 квітня 2018 року. Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарським будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 3461/01-16 від 22 серпня 2019 року в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_3 , з заявою про прийняття спадщини звернулась лише її донька ОСОБА_1 , заповіт від імені померлої не посвідчувався, свідоцтво про право власності на спадкове майно не видавалось.

Родинні відносини між позивачем ОСОБА_1 і спадкодавцем ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 04 липня 1966 року, свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 від 20 серпня 1983 року, які засвідчують зміну прізвища позивача, та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розлучення № 3 від 16 травня 2018 року, яким підтверджується зміна прізвища матері позивача з «ОСОБА_1» та «ОСОБА_1»

Оскільки ОСОБА_1 у належний спосіб прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , але оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право власності вона не може через відмову нотаріуса, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що на час розгляду справи, виходячи з відомостей, вказаний у листі КП «Люботинське БТІ» від 17 квітня 2019 року, спірний житловий будинок станом на 01 січня 2013 року, зареєстрований на праві спільної часткової власності на ім`я ОСОБА_3 в розмірі 83/150 частин, на ім`я ОСОБА_6 в розмірі 29/150 частин, на ім`я ОСОБА_7 в розмірі 29/150 частин на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82. В іншій частині - 9/150 частин, житловий будинок залишається зареєстрованим на праві власності на ім`я ОСОБА_4 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 23 серпня 1957 року, реєстр. № 3118.

Однак, рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82 було скасовано постановою президіуму Харківського обласного суду від 06 березня 1987 року. При повторному розгляді справи позов спадкоємців ОСОБА_14 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та інших був залишений без розгляду, тобто без ухвалення рішення по суті позову. Зазначене підтверджується ухвалою Харківського районного народного суду Харківської області від 22 вересня 1987 року по справі № 2-1507 та листом Харківського районного суду Харківської області № 08-09/176/2019 від 03 квітня 2019 року.

Враховуючи, що державна реєстрація права власності на ім`я ОСОБА_14 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 ґрунтується на підставах, які скасовані, та вказані особи за життя самостійно не здійснили дії по внесенню змін до Реєстру прав власності на нерухоме майно, суд скасовує таку реєстрацію, що сприятиме позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на спадщину на підставі рішення по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 200, 206, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Скасувати реєстрацію права власності на 83/150 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_3 , яка була здійснена на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82.

Скасувати реєстрацію права власності на 29/150 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 , яка була здійснена на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82.

Скасувати реєстрацію права власності на 29/150 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_6 , яка була здійснена на підставі рішення народного суду Харківського району Харківської області від 25 червня 1982 року в справі № 2-404/82.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , право власності на житловий будинок літ. «А-1» з сіньми літ. «а», загальною площею 38,30 кв.м, житловою площею 16,60 кв.м, з огорожею «1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті батька, ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 03 жовтня 2019 року.

Суддя О. О. Малихін