Справа № 343/859/17
Провадження № 22-ц/4808/573/19
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні незавершеним будівництвом за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 07 лютого 2019 року під головуванням судді Андрусіва І.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до відповідачів з вищенаведеним позовом і просила постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні нею незавершеним будівництвом готовністю 75 % АДРЕСА_1 , яке їй належить, шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення будинку від особистих речей відповідачів та надання безперешкодного доступу до приміщень даного будинку.

У позовній заяві зазначає, що згідно рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2017 року вона є власником незавершеного будівництва. Дане майно вона успадкувала після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті батька її родичі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у недобудованому будинку облаштували собі житло, замінивши замки в дверях і почали перешкоджати заходити їй в будинок. З цього приводу вона неодноразово зверталась з проханням звільнити її спадкове майно, однак бажаних результатів це не принесло.

Постійно проживаючи в АДРЕСА_2 , періодично приїжджає в с . Яворів . Однак зайти у власний недобудований будинку не має змоги, оскільки відповідачі їй у цьому перешкоджають. На оформлення спадщини вона витратила багато часу та коштів і на даний час позбавлена можливості потрапити у житло, яке збудували її батьки, перебуваючи у шлюбі.

Домовитись з відповідачами не має змоги, оскільки вони демонструють неможливість спільного проживання у спадковому будинку.

Рішенням Долинського районного суду від 07 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 640 грн судового збору.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначає, що не згідна з рішенням суду першої інстанції.

Апелянт зазначає, що судом без жодних наданих відповідачем документів встановлено, що ОСОБА_3 є племінницею спадкодавця, яка постійно проживала з ОСОБА_4 , здійснювала за ним догляд та після смерті займалась його похованням. Дані обставини, жодним чином не підтверджені доказами та побудовані виключно на показах представника позивача і не відповідають дійсності.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції встановлюючи факти по справі прийняв виключно позицію відповідача, тому судом не було проведено всебічного розгляду справи.

Також не відповідає дійсності той факт, що нібито представник позивача вказала, що ОСОБА_1 востаннє в с. Яворів була на похороні батька.

Не відповідає дійсності і той факт, що відповідачка та її мати проживали до та на час смерті спадкодавця, що відповідачі вели спільне господарство, здійснювали догляд за будинком, оплачували комунальні послуги.

Апелянт вважає, що вся надана інформація жодним чином не була підтверджена відповідачами та відсутня в матеріалах справи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що не встановлено наявності перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачкою спірним незавершеним будівництвом.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд прийшов передчасно, без належного дослідження обставин справи і зібраних доказів, що призвело до постановлення неправильного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с 3,4).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75 % по АДРЕСА_1 .

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 спадщину прийняла 15.03.2016 року, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва про право власності їй було відмовлено і винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В обґрунтування позову позивачка вказує про те, що вона є власником незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , про що свідчить рішення Долинського районного суду від 20.01.2017 року, яке відповідно до постанови Верховного суду від 26.09.2018 року залишено без змін.

Суд встановив, що за адресою АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з сім`єю, які, як стверджує позивачка, чинять їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням. ОСОБА_3 являється племінницею спадкодавця, яка постійно проживала з ОСОБА_4 , здійснювала за ним догляд та після смерті займалась його похованням. Викладене в судовому засіданні позивач та її представник не заперечили.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У відповідності з вимогами ч.2 цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна); якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації; якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

У п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статтей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

ОСОБА_3 є племінницею спадкодавця, але доказів постійного проживання зі спадкоємцем не надала. В акті обстеження, не зазначено період проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем, не вказано чи була вона зареєстрована у спірному будинку.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 зверталась до суду з позовом до Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання прав забудовника у порядку спадкування за законом.

ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва незавершеного житлового будинку АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва незавершеної забудови - житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення суду першої інстанції від 20 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року скасовано, а заочне рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2017 року залишено в силі.

Згідно з довідкою від 16 листопада 2016 року, виданою Яворівською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, відповідно до запису у погосподарській книзі №4 виконавчого комітету Яворівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області за 2011-2016 роки під особовим рахунком № НОМЕР_4 ОСОБА_4 належить на праві особистої власності незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75%, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

16 листопада 2016 року Яворівською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області та довідку ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» № 400 від 07 жовтня 2016 року, згідно яких незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 75% по АДРЕСА_1 площею забудови 123,2 кв. м, збудований самочинно.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт, яке може бути об`єктом спадкування.

Відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У відповідності до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що якщо спадкоємцем було здійснене самочинне будівництво до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва.

ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництва, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди в його користуванні.

Представник відповідачів у суді першої інстанції ствердив, що відповідачі фактично проживають у належному позивачці на праві власності незавершеному самочинному будівництві АДРЕСА_1 . Проте, користуються відповідачі цим незавершеним будівництвом та будівельними матеріалами без належної правової підстави, оскільки не є власниками цього майна, чим фактично створюють перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним їй майном. Доводи позивачки про зобов`язання відповідачів усунути їй перешкоди, які чиняться відповідачами знайшли своє ствердження у суді апеляційної інстанції, тому позов підлягає до задоволення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що постановлене у даній справі рішення не відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід скасувати і постановити нове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди позивачу у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку у АДРЕСА_1 шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід розподілити судові витрати по даній справі і стягнути їх з відповідачів на користь держави та на користь позивача, яка понесла їх в суді апеляційної інстанції на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 07 лютого 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належними їй будівельними матеріалами, які використані в процесі будівництва незавершеного житлового будинку у АДРЕСА_1 шляхом повернення ключів від вхідних дверей, звільнення незавершеного будівництва від їх особистих речей та надання безперешкодного доступу до приміщень даного незавершеного будівництва.

Стягнути з ОСОБА_2 (жит. АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 (ідент.№ НОМЕР_2 , жит. АДРЕСА_1 ) з кожного в дохід держави 320 грн судового збору та на користь ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_3 , жит. АДРЕСА_2 ) з кожного 480 грн витрат, понесених нею на оплату судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2019 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк