Єдиний унікальний номер судової справи: 2-3166/11
Номер провадження: 22 ц/812/953/19
Постанова

іменем України

30 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі учасників справи, належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року, постановлену за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,

встановила:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищезазначеною скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження, яку обґрунтувала наступним.

31 липня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва виданий виконавчий лист № 2 3166/11 на виконання рішення того ж суду від 05 березня 2013 року за яким з неї стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок заборгованості за кредитним договором 42 798 грн. 21 коп. та 547 грн. 98 коп. судових витрат.

Виконавчий лист підлягав пред`явленню до виконання протягом одного року.

У виконавчому листі мітиться відмітка про його повернення 05 лютого 2016 року за п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржниця вказувала, що після ознайомлення її представника з матеріалами зведеного виконавчого провадження, у серпні 2018 року вона дізналася про те, що 14 березня 2018 року державним виконавцем незаконно, з пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та за відсутності квитанції про сплату стягувачем авансового внеску у розмірі 2 відсотків від суми заборгованості, відкрито виконавче провадження.

Не погодившись з такою постановою державного виконавця, 27 серпня 2018 року скаржник подала заяву до начальника Центрального відділу ДВС про закриття виконавчого провадження, а 29 серпня 2018 року - скаргу про безпідставне відкриття виконавчого провадження. Лише 06 лютого 2019 року її представником ОСОБА_2 нарочно отримано лист відповідь на звернення з повідомленням, що дії державного виконавця боржником оскаржуються в судовому порядку.

Посилаючись на викладені обставини та те, що про порушення своїх прав вона дізналась 06 лютого 2019 року коли нарочно отримала копію відповіді на своє звернення, ОСОБА_1 просила поновити строк звернення до суду, визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, а скаргу залишено без розгляду.

Залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для поновлення боржнику строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом законних прав та інтересів скаржника, норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду та задовольнити скаргу, визнати дії державного виконавця щодо відкриття ВП №55959223 від 14 березня 2018 року за виконавчим листом № 2-3166/11 від 31 липня 2013 року виданого Центральним районним судом м. Миколаєва відносно боржника ОСОБА_1 . протиправним та закрити виконавче провадження.

Апеляційна скарга мотивована ідентичними обставинами з обставинами скарги по суті.

Інші учасники справи правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст. 447 ЦПК України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положеннями статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В той же час, положеннями частини третьої цієї статті передбачена можливість оскарження рішень, дії або бездіяльності державного виконавця стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження, окрім боржника до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частина 5 цієї ж статті передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 31 липня 2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва стягувачу ПАТ КБ «ПриватБанк» виданий виконавчий лист № 2 3166/11 на виконання рішення того ж суду від 05 березня 2013 року за яким, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 42 798 грн. 21 коп. боргу та 547 грн. 98 коп. судових витрат.

05 лютого 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу за п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

12 березня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно подана заява про примусове виконання.

До заяви додане платіжне доручення про сплату 906,72 грн. авансового внеску.

14 березня 2018 року постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС Левицькою В.Ю. за цим листом та заявою вказаного в ньому стягувача відкрито виконавче провадження.

У скарзі скаржник посилалась на те, що у серпні 2018 року вона дізналась про постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2018 року, а з даною скаргою звернулась до суду 12 лютого 2019 року, тобто майже через шість місяців.

-3-

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження скаржник посилалася на те, що про порушення своїх прав та порядок оскарження рішення державного виконавця божником вона дізналась 06 лютого 2019 року, коли її представником ОСОБА_2 нарочно отримано листа відповідь на її звернення до начальника відповідного відділу ДВС.

З матеріалів справи вбачається, що 28 серпня 2019 року скаржник подала заяву до начальника Центрального відділу ДВС про закриття виконавчого провадження, а 29 серпня 2018 року - скаргу про безпідставне відкриття виконавчого провадження. 06 лютого 2019 року її представником ОСОБА_2 нарочно отримано лист відповідь на звернення з повідомленням, що дії державного виконавця боржником оскаржуються в судовому порядку.

На думку колегії суддів, заявниця, як боржник у виконавчому провадженні, мала об`єктивну можливість з часу коли дізналася про оскаржуване рішення державного виконавця, порядок оскарження якого визначено частинами першою та третьою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», своєчасно звернутися до суду зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження та мала знати, що скарга боржника на рішення державного виконавця подається до суду.

Крім того, звернувшись до начальника Центрального відділу ДВС 28 та 29 серпня 2018 року зі скаргою та заявою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження Поліщук Л.В. мала цікавитись результатом розгляду її звернень.

Отже, обставин, які б унеможливлювали своєчасне звернення до суду з даною скаргою боржником ОСОБА_1 не доведено. А тому, підстави для визнання наведених у заяві причин пропуску строку на оскарження постанови державного виконавця про відкриття провадження у справі від 14 березня 2018 року не можна вважати поважними, оскільки заявник в розумні інтервалу часу мала вживати дієвих заходів щодо захисту своїх прав, дізнаватися про стан відомого їй судового провадження.

Більш того, з матеріалів виконавчого провадження №55959223 наданих за запитом суду апеляційної інстанції вбачається, що в інтересах заявника, її представник ОСОБА_3 , 27 березня 2018 року звертався до державного виконавця із заявою про закриття виконавчого провадження, зі змісту якої слідує, що 19 березня 2018 року ОСОБА_1 було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 березня 2018 року.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку на оскарження постанови державного провадження про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 126 ЦПК України встановлено, що документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

-4-

При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

За такого, колегія суддів погоджується з висновком суду, що строк на оскарження рішення державного виконавця не підлягає поновленню, у зв`язку з чим скаргу ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі - немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383, 387 ЦПК України,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року