Справа № 201/1104/18 Головуючий в суді І інстанції Батрин О.В.
Провадження № 22ц-824/4517/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сержанюка А.С.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2015 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на її користь суму банківського вкладу в розмірі 25 000 євро та нараховані відсотки у розмірі 1462,45 євро. Зазначає, що вказане рішення суду станом на день звернення до суду із позовом відповідачем не виконано, у зв`язку з чим вона просить суд стягнути з банку курсову різницю по договору депозитного вкладу у розмірі 215 564 грн. 07 коп., курсову різницю по відсотках по договору у розмірі 50 780 грн. 01 коп., 8% за умовами договору у період з 29.12.2015 року по 02.02.2018 року у розмірі 4174,44 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 144 843 грн. 08 коп. та 3% річних за невиконання зобов`язань за договором у розмірі 1 923,64 євро, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 66 793 грн. 71 коп., а разом 439 855 грн. 55 коп.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 курсову різницю по договору депозитного вкладу у розмірі 215 564 грн. 07 коп., курсову різницю по відсотках у розмірі 12 624 грн. 69 коп., проценти за користування депозитними коштами за період з 29.12.2015 року по 02.02.2018 року у розмірі 367, 93 євро, три відсотки річних за період з 29.12.2015 по 02.02.2018 року у розмірі 1661, 59 євро. Стягнуто з АТКБ «ПриватБанк» на користь держави 291 918, 82 грн. судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, представник АТКБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких: представник банку просить його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, а ОСОБА_1 просить його у частині стягнення курсової різниці скасувати, змінити рішення в частині нарахування відсотків на суму вкладу зі ставкою 8 % річних і в частині нарахування 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги представник банку посилається на те, що рішенням суду від 28 грудня 2015 року було стягнуто з банку на користь ОСОБА_1 суму вкладу і відсотки саме в іноземній валюті, тому підстави для стягнення курсової різниці відсутні. Крім того посилається на неправильність розрахунків, з яких виходив суд при стягненні трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань.

У свою чергу, ОСОБА_1 обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що місцевий суд безпідставно зменшив суму відсотків, які підлягають стягненню з банку та не взяв до уваги розрахунків, наданих нею, також вказує, що 18 грудня 2018 року органом державної виконавчої служби було примусово виконане рішення про стягнення з банку на її користь суми вкладу і відсотків в іноземній валюті, тому оскаржуване рішення частині стягнення відсотків та штрафних санкцій має бути змінене.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення депозитного вкладу банком не виконано, і не звільняє його від виконання своїх зобов`язань і не позбавляє позивачку права на стягнення курсової різниці та відсотків. При цьому, суд дійшов висновку, що позивачкою неправильно виконано розрахунок відсотків по депозиту, оскільки такий розрахунок має бути вирахуваний виходячи із ставки по вкладам «на вимогу».

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.12.2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2016 року, у справі № 201/8632/14-ц стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу в розмірі 25 000 євро та нараховані відсотки у розмірі 1462,45 євро - еквівалент 27 757 грн. 30 коп. (а.с.11-13, 14).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою головного державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25.04.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 201/8632/14-ц, виданого 13.01.2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с.16).

При цьому, сторони вказують, що вказане рішення було виконано 18 грудня 2018 року шляхом перерахування коштів на рахунок позивачки та одержані у валюті депозитного вкладу.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить з урахуванням примусового виконання рішення суду стягнути з АТКБ «ПриватБанк» 4171 євро 8 % річних за договором депозитного вкладу та 1661, 69 євро - трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань (а.с.127).

Згідно з частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Таким чином, колегія судді вважає, що у відповідача виник обов`язок щодо повернення позивачці боргу за договором депозитного вкладу за рішенням суду, яке було фактично виконане лише 18 грудня 2018 року, оскільки відсотки за договором депозитного вкладу нараховуються до дня повернення вкладу вкладнику, крім того у зв`язку із порушенням банком своїх зобов`язань з повернення коштів з АТКБ «ПриватБанк» також підлягає стягненню 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України до дня повернення грошових коштів ОСОБА_1

Разом з тим, оскільки позивачка ставила вимоги про стягнення з банку на її користь 4171 євро - 8 % річних за договором депозитного вкладу та 1661, 69 євро - 3 % річних і цих вимог не збільшувала, суд апеляційної інстанції розглядає справу у межах доводів і вимог, заявлених ОСОБА_1 .

При цьому, позовні вимоги про стягнення курсової різниці задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду про стягнення з банку депозитних коштів виконано у валюті депозитного вкладу - Євро.

Доводи АТКБ «ПриватБанк» про те, що законодавством передбачено сплату банком лише відсотків за розміщення депозитних коштів в установі і не передбачено здійснення інших виплат є безпідставним, оскільки обов`язок банку видати суму вкладу на вимогу вкладника встановлений законодавством (частина друга статті 1060 ЦК України) і не виконання цього обов`язку у передбачені законодавством строки є простроченням боржника (стаття 612 ЦК України). Оскільки зобов`язання відповідача стосовно позивачки стосується виплати грошових коштів, порушення строків його виконання є простроченням грошового зобов`язання, тобто має юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на які поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц).

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» і ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) 4171, 44 євро - 8 % річних за договором депозитного вкладу № SАМDN6631 від 04 червня 2013 року та 1661, 69 євро - трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов`язань, всього - 5833 (п`ять тисяч вісімсот тридцять три) євро 13 євроцентів, а у задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь держави 2100, 00 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: