РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/260/19

03 червня 2019 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача - адвоката Несинової С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнення збитків, завданих майну позивача

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнення збитків, завданих майну позивача.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на його корись прострочену заборгованість по вартості предмету лізингу 16921 грн. 00 коп., за простроченими відсотками 10795 грн. 44 коп., за простроченою комісією 4827 грн. 00 коп., за нарахованою пенею 28694 грн. 53 коп., що в цілому складає 61 238 грн. 41 коп. та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1921 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11.04.2013 року ОСОБА_1 надав свою згоду на приєднання до публічного договору шляхом підписання Заяви про приєднання до публічного договору №RO00A!, згідно з яким ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на умовах фінансового лізингу передав у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки MAN F 2000, 1998 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , а відповідач прийняв предмет лізингу та взяв на себе зобов`язання на підставі п.п.4.1.; 4.4.; 4.7, 6.1-6.7 Публічного договору виконувати умови договору та сплачувати щомісячні лізингові платежі відповідно до умов договору. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі ст. 633, 634 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію зазначений автомобіль належить на праві власності ТОВ «АВТОКРЕДИТПЛЮС». Зазначає, що позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором фінансового лізингу та передав у платне користування відповідачу обумовлений договором предмет лізингу. Однак, в порушення умов договору та норм чинного законодавства відповідач не перерахував в повному обсязі лізингодавцю лізингові платежі в термін зазначений у графіку сплати лізингових платежів. Починаючи з 24.03.2015 року та по день звернення з позовом до суду відповідачем не було сплачено жодного чергового платежу за Публічним договором №RO00A!. Так, у відповідача виникла заборгованість, яка в цілому складає 61 238 грн.

Представник позивача адвокат Несинова С.В. в судовому засіданні зменшенні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник відповідача адвокат Коноплястий Я.С. надіслав відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, зокрема з тих підстав, що договір фінансового лізингу від 11.04.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 є нікчемним у силу закону. Також, представником відповідача було направлено до суду клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вирішення спору по справі за позовом ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог і з цих підстав відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Заслухавши доводи представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 11.04.2013 року ОСОБА_1 , керуючись ст. 634 ЦК України, надав свою згоду на приєднання до публічного договору шляхом підписання Заяви про приєднання до публічного договору про надання фінансового лізингу №RO00A!, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.au, згідно з яким ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» на умовах фінансового лізингу передав у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме автомобіль марки MAN F 2000, 1998 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Окрім того, факт укладення догову фінансового лізингу підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі від 26.06.2013 року, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором предмет лізингу, який був підписаний сторонами без зауважень (а.с.11).

Щодо заперечень представника відповідача, щодо нікчемності договору фінансового лізингу від 11.04.2013 року, укладеного між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 , суд вважає за вірне зазначити наступне.

У відзиві представник відповідача посилається на п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до якого судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Зазначає, що договір фінансового лізингу від 11.04.2013 року укладений між ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» та ОСОБА_1 нотаріально посвідчено не було, а тому він є нікчемним в силу закону.

Однак, суд не погоджується із зазначеними у відзиві обставинами, так як відповідно до ч. 2 ст. 802 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Так, відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вимоги щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу вищевказаний закон не містить.

Щодо посилань представника на ст. 799 ЦК України, суд вважає за вірне зазначити, що до договору лізингу застосовуються лише загальні положення про найм (оренду).

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Таким чином, у ОСОБА_1 приєднавшись до публічного договору шляхом підписання Заяви про приєднання до публічного договору №RO00A! та отримавши у платне користування обумовлений договір предмет лізингу, що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі від 26.06.2013 року (а.с.11), виник перед позивачем обов`язок сплачувати щомісячні лізингові платежі відповідно до умов договору.

Умови та строки оплати щомісячних платежів були обумовлені у Додатку 2 до Договору фінансового лізингу №RO00A! від 11.04.2013 року, з яким відповідач був ознайомлений (а.с.10).

Судом встановлено, що позивачем належним чином було виконано свої зобов`язання за договором фінансового лізингу та передано у платне користування відповідачу обумовлений договором предмет лізингу.

Вказана обставина відповідачем не заперечувалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно вимог ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов`язаний: своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до п. 14.1.4. заяви про приєднання до публічного договору №RO00A! від 11.04.2013 року, щомісячні платежі, та порядок їх сплати: щомісячно, згідно Графіку, та включають в себе: - платіж по відшкодуванню частини вартості предмета лізингу у розмірі згідно Додатку 2 (графік лізингових платежів) якщо інше не зазначено в Публічному договорі; - відсотки за користування Предметом лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (графік лізингових платежів) якщо інше не зазначено в Публічному договорі, - комісія за проведення щомісячного моніторингу Предмету лізингу в розмірі згідно Додатку 2 (Графік лізингових платежів)якщо інше не зазначено в публічному договорі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Інгосстрах»» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 26.06.2013 року, таким чином було здійснено страхування предмету лізингу.

28.03.2014 року стався страховий випадок і предмет договору страхування, відповідно і предмет лізингу, автомобіль марки MAN F 2000, 1998 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , згорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 809 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета договору лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно довідки № 03.04.19-4-1, 17 березня 2015 року кошти у сумі 80000 грн. 00 коп. були перераховані від компанії СК ПРТ «Інгострах» на рахунок компанії ТОВ «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» (платіжне доручення 1007) призначення платежу «Вип. страх. возм., НОМЕР_2 », зазначені кошти 18.03.2015 року були зараховані на транзитний рахунок НОМЕР_3 клієнта ОСОБА_1 (а.с.126).

З листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.89), вбачається, що ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ»» спрямувало виплату страхового відшкодування, згідно заяви ОСОБА_1 на погашення кредитної заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача підтвердила вказану обставину та пояснила, що зазначені кошти у розмірі 80 000 грн., були розподілені на погашення заборгованості по оплаті простроченої заборгованості за комісією, відсотками, пені та оплати простроченої заборгованості по відшкодуванню частини вартості предмета лізингу, так зазначених коштів у розмірі 80 000 грн. не вистачило на погашення усіх зобов`язань покладених на відповідача договором фінансового лізингу.

Викладені обставини підтверджуються випискою по рахунку № 6184 Волинця Віктора Архиповича за період з 11.04.2001 по 11.04.2019 року (а.с.127) та випискою з 11.04.2013 року по 11.09.2018 по зазначеному рахунку ОСОБА_1 (а.с.14-15).

Так, згідно виписки з 11.04.2013 року по 11.09.2018 року по рахунку № НОМЕР_3 останній платіж ОСОБА_1 по виконанню договору лізингу було здійснено 24.03.2015 року, у розмірі 46 445 грн. 33 коп. лізинговий платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу.

У період з 24.03.2015 року по день звернення позивачем до суду з відповідним позовом відповідач покладені на нього обов`язки не виконував та не здійснював оплату платежів відповідно до умов договору та графіку лізингових платежів.

Таким чином встановлено, що відповідач в порушення норм закону та умов договору зобов`язання за договором фінансового лізингу належним чином не виконав, у зв`язку з чим в нього перед позивачем виникла заборгованість, яка становить 61 238 грн. 41 коп., яка складається з простроченої заборгованості по вартості предмету лізингу 16921 грн. 00 коп., за простроченими відсотками 10795 грн. 00 грн., за простроченою комісією 4827 грн. 44 коп., за нарахованою пенею 28694 грн. 53 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.49).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Укладання договору фінансового лізингу та отримання предмету лізингу відповідачем підтверджується матеріалами справи.

В зв`язку з невиконанням зобов`язань покладних на відповідача відповідно до договору фінансового лізингу та нездійсненням виплат платежів відповідно до графіка лізингових платежів ОСОБА_1 істотно порушив умови договору фінансового лізингу, заборгованість не погасив, а тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості по вартості предмету лізингу у розмірі 16921 грн. 00 коп., за простроченими відсотками 10795 грн. 00 грн., за простроченою комісією 4827 грн. 44 коп.

Щодо стягнення нарахованої пені у розмірі 28694 грн. 53 коп., суд приходить до висновку, що зазначена позовна вимога підлягає до задоволення частково враховуючи наступне.

Представник відповідача подав до суду клопотання про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах, обґрунтовуючи його тим, що позивачем про порушення його прав стало відомо 18.03.2015 року, до суду позивач звернувся лише 21 січня 2019 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Однак, з даним твердженням суд не погоджується.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 1. ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 14.1.2 зазначеного у заяві про приєднання до публічного договору строк лізингу складав 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (Графік лізингових платежів).

Додаток 2 (Графік лізингових платежів) було підписано сторонами 26.06.2013 року, згідно цього графіку останній платіж ОСОБА_1 мав сплатити 25.06.2018 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості по вартості предмету лізингу, за простроченими відсотками та за простроченою комісією, оскільки строк дії договору закінчився лише 26.06.2018 року.

Однак, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штраф, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи викладене та клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про стягнення нарахованої пені, в межах строку позовної давності, що становить 5363 грн. 27 коп.

Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі у розмірі 1921 грн. 00 коп. (мінімальний розмір судового збору, який справляється юридичною особою за подання позовної заяви майнового характеру).

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене та заяву позивача про зменшення позовних вимог, позивачу підлягає поверненню надлишково сплачена сума судового збору в розмірі 1692 грн. 45 коп.

На підстав викладеного та керуючись ст. 256, 257, 261, 611, 612, 633, 634, 526, 527, 530, 806 809 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, стягнення збитків, завданих майну позивача задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» прострочену заборгованість по вартості предмету лізингу 16921 грн. 00 коп., за простроченими відсотками 10795,44 грн., за простроченою комісією 4827,44 грн., за нарахованою пенею 5363,27 грн., що в цілому складає 37 907 (тридцять сім тисяч дев`ятсот сім) грн. 15 коп. шляхом перерахування зазначеної суми на р/р Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» № 8317 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», МФО 305299.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп.

Зобов`язати Управління державної казначейської служби у Костопільському районі повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «АВТОКРЕДИТ ПЛЮС», надлишково сплачену суму судового збору в розмірі 1692 (одна тисяча шістсот дев`яносто дві) грн. 45 коп., які сплачені за платіжним дорученням № 17718 від 28.12.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС", місце знаходження м. Дніпро, Дніпропетровська обл., проспект Праці,2 Т, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце перебування АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 07.06.2019 року.

СуддяО. С. Цвіркун