КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6989/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Андрейчука Т.В. в м. Київ 15 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес-Страхування» про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення сплати страхового відшкодування, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення матеріальної шкоди, пені та 3 % річних за невчасне відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 01 липня 2016 року на перехресті вул. Героїв Дніпра та проспекту Героїв Сталінграда в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Volkswagen Golf д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_1 , та Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Пригода відбулася внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем у справі. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Golf отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля склала 50722,68 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю, здоров?ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Mazda 3 була застрахована ТДВ «Експрес-Страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, позивач 22 липня 2016 року звернулася до цього страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, проте ТДВ «Експрес-Страхування» безпідставно не сплатило їй страхове відшкодування, порушивши норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі вищевикладеного, збільшивши позовні вимоги, просила стягнути із відповідача ТДВ «Експрес-Страхування» на свою користь страхове відшкодування у сумі 50722,68 грн., пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 21183,83 грн., витрати на проведення авто товарознавчого дослідження у сумі 1189,08 грн., витрати, пов`язані з надісланням телеграм у сумі 684 грн., інфляційні збитки у сумі 12822,85 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2334,38 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року позов частково задоволено, стягнуто із ТДВ «Експрес-Страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 40578,14 грн., пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у сумі 12975,43 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1873,08 грн., інфляційні втрати у сумі 7114,78 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 1524,06 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суддею невірно визначено розмір страхового відшкодування, а саме неправомірно зменшено суму страхового відшкодування на 20 %, оскільки висновки суду про те, що ненадання позивачем доказів на підтвердження факту оплати ремонту автомобіля особою, яка надає послуги з відновлення транспортних засобів та є платником податку на додану вартість, не відповідає нормам матеріального права. Крім того, судом взагалі невірно було розраховано суму податку, на яку, на думку суду, слід зменшити 50722,68 грн., бо суддею було зменшено розмір збитку не на суму податку на додану вартість, а просто віднято 20 %, що є невірним.

Вказувала, що якби існувала норма закону, на підставі якої можна було б вираховувати ПДВ із матеріального збитку, то сума страхового відшкодування повинна мати розмір 44244,74 грн. (50722,68 грн. - 6477,94 грн. = 44244,74 грн.). Отже, судом безпідставно зменшено страхове відшкодування мінімум на 3666,60 грн., а взагалі суд не мав права зменшувати розмір оціненої шкоди.

На її думку, суддя упереджено і необ?єктивно розглянув справу та навмисно всупереч вимогам процесуального права не спряв повному та всебічному розгляду цієї справи і проігнорував доводи її представника.

Не погоджувалася із висновком суду щодо часу, з якого починається нарахування пені за прострочення строку виплати страхового відшкодування, оскільки такий висновок не відповідає висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року.

Від відповідача ТДВ «Експрес-Страхування» надійшов відзив на апеляційну скаргу з пропущенням строку для подачі відзиву, встановленого судом, та клопотання про поновлення цього процесуального строку. Оскільки в матеріалах справи були відсутні докази отримання відповідачем копії апеляційної скарги до закінчення встановленого судом строку, ухвалою від 31 травня 2019 року клопотання відповідача було задоволено, поновлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та прийнято відзив.

В даному відзиві ТДВ «Експрес-Страхування» зазначало наступне.

Відповідно до п. 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Таким чином, вирішуючи питання про проведення оцінки майна та виплату страхового відшкодування, пріоритет мають норми цього Закону порівняно з нормами Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961 (якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. В апеляційній скарзі позивач підтверджує той факт, що транспортний засіб не відремонтований та матеріали справи не містять доказів вартості виконаного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Послався на добросовісність як одну із основоположних засад цивільного судочинства і що добровільно на виконання рішення перерахував позивачу 64706,14 грн., хоча мав підстави для подання апеляційної скарги.

Зазначав, що незважаючи на наявність заяви ТДВ «Експрес Страхування» про застосування строків позовної давності, ця заява не була розглянута і у рішенні суду першої інстанції не згадується.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що 10 вересня 2015 року ОСОБА_2 уклала із ТДВ «Експрес-Страхування» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № АІ/7394179, з терміном дії з 10 вересня 2015 року до 09 вересня 2016 року включно, за яким забезпеченим транспортним засобом є Mazda 3 д.н.з. НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 (а. с. 72 т. 1).

04 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «Експрес-Страхування» із заявою про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 01 липня 2016 року (а. с. 74 т. 1).

04 липня 2016 року ОСОБА_2 подала ТДВ «Експрес-Страхування» заяву, в якій просила оглянути її транспортний засіб, який знаходиться за адресою автостоянка Г.Дніпра, 38 (а. с. 128 т. 1).

07 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до ТДВ «Експрес-Страхування» із заявою, в якій просила додати до її заяви відомості про потерпілу сторону ОСОБА_1 (а. с. 74-а, 75 т. 1).

22 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ТДВ «Експрес-Страхування» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 01 липня 2016 року в м . Київ (а. с. 12 т. 1).

22 липня 2016 року ТДВ «Експрес-Страхування» направило на адресу ОСОБА_1 лист № 2785, яким повідомлено, що її звернення про страхове відшкодування не містить банківських реквізитів, запропоновано надати для огляду пошкоджений транспортний засіб, повідомити страховика про всі відомі обставини та надати документи щодо дорожньо-транспортної пригоди. Запропоновано заповнити повідомлення про подію від потерпілого, заяву на огляд пошкодженого автомобіля та заяву про страхове відшкодування, надані в додатках (а. с. 77 т. 1).

25 липня 2016 року ТДВ «Експрес-Страхування» направило на адресу ОСОБА_1 лист № 2791, в якому просило надати пошкоджений транспортний засіб для огляду страховиком або його представником, у разі незмоги самостійного пересування пошкодженого автомобіля необхідно повідомити його місцезнаходження (а. с. 78 т. 1).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винними у порушенні вимог Правил дорожнього руху та притягнуто їх до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Постановою встановлено, що 01 липня 2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 в м. Києві на перехресті вул. Г.Дніпра та Героїв Сталінграду не виконала вимог дорожнього знаку 2.1, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом Opel д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів. У свою чергу ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mazda д.н.з. НОМЕР_2 в м. Києві по вул.. Героїв Дніпра, не дотрималася безпечної дистанції, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Водій ОСОБА_1 порушила вимоги роз. 33 2.1 дод. 1 Правил дорожнього руху. Водій ОСОБА_2 порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху (а. с. 11 т. 1).

Також встановлено, що експертом КНДІСЕ було повідомлено телеграфом ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_2 про час та місце проведення огляду пошкодженого автомобіля - 23 серпня 2016 року на 11:00, м. Київ бул. І.Лепсе 4 СТО «Атлант М» (а. с. 13 т. 1).

23 серпня 2016 року судовим експертом Матвеївим В.В. проведено огляд транспортного засобу Volkswagen д.н.з. НОМЕР_1 в присутності власника, про що складено акт (а. с. 12 т. 2).

07 листопада 2016 року КНДІСЕ складено висновок за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження № 12965/16-54, згідно якого вартість ремонту визначено у сумі 50722,68 грн. (а. с. 26 - 31 т. 1, 13 - 18 т. 2).

07 листопада 2016 року, 22 липня 2016 року ОСОБА_1 зверталася до ТДВ «Експрес Страхування» зі скаргами щодо дій співробітників страховика та неотримання страхового відшкодування (а. с. 16 - 17 т. 1).

26 серпня 2016 року ТДВ «Експрес Страхування» направило ОСОБА_1 відповідь на скаргу, згідно якої повідомлено, що ОСОБА_1 відмовилася заповнити заяву на огляд майна, яка пропонувалася їй для заповнення 22 липня 2016 року. Таким чином, вона не повідомила страховика про місцезнаходження транспортного засобу. Лише 17 серпня 2016 року від експерта КНДІСЕ надійшло повідомлення про проведення огляду належного ОСОБА_1 транспортного засобу. Працівник страховика прибув на місце огляду в зазначений час, однак його до огляду допущено не було. Запропоновано подати товариству документи, бланки яких направлялися ОСОБА_1 листами від 22 липня та 25 липня 2016 року, надати пошкоджений транспортний засіб для огляду, а також повторно нагадано, що заявником не було зазначено реквізити рахунку для виплати страхового відшкодування (а. с. 83 т. 1).

18 листопада 2016 року ТДВ «Експрес Страхування» направило ОСОБА_1 відповідь на скаргу, згідно якої повідомлено, що заявником не було подано копії необхідних документів, та запропоновано подати всі наявні документи для огляду та копіювання або належним чином засвідчені копії, надати для огляду транспортний засіб, повідомити банківські реквізити для виплати страхового відшкодування або повідомити про їх відсутність (а. с. 89 т. 1).

04 січня 2017 року заступником директора ТДВ «Експрес Страхування» складено страховий акт № 4.16.222-1, згідно якого дослідження наявних документів дає підстави вважати дану пригоду страховим випадком за ризиком ДТП, на підставі умов договору (полісу) обов`язкового страхування № АІ-7394179 від 10 вересня 2015 року - без виплати згідно ст. 37.1.3 Закону України (а. с. 91 т. 1).

04 січня 2017 року ТДВ «Експрес Страхування» направило на адресу ОСОБА_1 листа про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки представнику страхової компанії не надали можливість провести огляд пошкодженого транспортного засобу (а. с. 92 т. 1).

02 лютого 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) складено акт про порушення, вчинені ТДВ «Експрес Страхування» на ринку фінансових послуг № 102/13-5/15, згідно якого товариством прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не у строки, передбачені законом (а. с. 94 - 95 т. 1).

На а. с. 73 т. 2 знаходиться заява ТДВ «Експрес Страхування» про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц зробила правовий висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, суб`єктом відповідальності в даних правовідносинах є ТДВ «Експрес-Страхування» як страховик особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода ( ОСОБА_2.).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2 ст. 35 цього Закону.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, пені за прострочення сплати страхового відшкодування, інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 у спосіб, передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши до неї усі необхідні документи, однак ТДВ «Експрес-Страхування» у строк, визначений Законом, не вжило усіх можливих заходів щодо направлення свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення розміру збитків, не забезпечило явку представника з належним чином засвідченими повноваженнями для участі у проведенні огляду пошкодженого транспортного засобу. Наведені обставини свідчать про те, що відповідач не був позбавлений об`єктивної можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином ТДВ «Експрес-Страхування» протиправно ухвалив рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, а тому воно підлягає стягненню на її користь із відповідача. Крім того, за прострочення строку виплати страхового відшкодування на користь позивача має бути стягнута пеня, три проценти річних та інфляційні витрати.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 змушена була самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, згідно з положеннями п. 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» на її користь з відповідача ТДВ «Експрес-Страхування» підлягають стягненню витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, до яких відносяться витрати, понесені з оплатою послуг експерта, а також витрати, пов`язані з викликом заінтересованих осіб для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, що є необхідним для складання звіту (висновку) за результатами автотоварознавчого дослідження, в розмірі 1873,08 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, в цій частині вони не спростовуються доводами апеляційної скарги і не оскаржені відповідачем.

Крім того, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля у висновку за результатами проведення експертного дослідження розрахована експертом з урахуванням податку на додану вартість, а оскільки ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження факту оплати ремонту автомобіля, здійсненого особою, яка надає послуги з відновлення транспортних засобів та є платником податку на додану вартість, страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з ТДВ «Експрес-Страхування» на користь ОСОБА_1 , слід зменшити на суму вказаного податку.

Такі висновки є правильними, оскільки узгоджуються із вимогами закону, і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність норми законодавства, відповідно до якої розмір матеріального збитку (оціненої шкоди) можна зменшувати на податок на додану вартість, і що податок на додану вартість із матеріального збитку не відокремлюється, суперечить абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. ст. 524, 533 - 535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 22 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 868/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ І розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Дійшовши висновку про прострочення відповідачем грошового зобов`язання, суд першої інстанції також обґрунтовано застосував ч. 2 ст. 625 ЦК України і роз`яснення Верховного Суду щодо стягнення передбачених цією статтею штрафних санкцій.

За приписами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Враховуючи, що п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) має бути здійснене не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що саме із закінченням зазначеного 90-денного строку з дня отримання заяви про страхове відшкодування у страховика виникає прострочення виплати, і з цього ж дня виникає початок перебігу строку для нарахування пені та штрафних санкцій, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Спростовуючи висновки суду першої інстанції в цій частині, позивач в апеляційній скарзі наводить зміст постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 607/1373/16-ц, а саме, що доводи касаційної скарги про те, що строк виплати страхового відшкодування вираховується з моменту притягнення особи до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим страховик не порушив такий строк, не ґрунтуються на законі, оскільки передбачений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90 денний строк, протягом якого страховик має прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування, чи вмотивоване рішення про відмову у здійсненні регламентної виплати, починає відлік з дня отримання заяви про страхове відшкодування і закон не ставить в залежність початок відліку цього строку з обставиною притягнення особи-винуватця ДТП до адміністративної відповідальності, а з моменту звернення ОСОБА_3 із заявою про страхове відшкодування та частковою виплатою ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» страхового відшкодування минуло більше півроку.

Дані доводи не спростовують, а навпаки підтверджують висновки суду першої інстанції щодо початку перебігу строку для нарахування пені та штрафних санкцій після закінчення строку, передбаченого пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом із тим, не можна погодитися із способом зменшення розміру оціненої шкоди на суму податку на додану вартість, застосованим судом першої інстанції, шляхом арифметичного віднімання 20 % від розміру цієї шкоди.

Відповідно п. 194.1.1 ст. 194 Податкового кодексу України 194.1.1. податок становить 20 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Таким чином, якщо вважати, що база оподаткування - це 100 %, а розмір оціненої шкоди 50722,68 грн. разом із ПДВ становитиме 120 %, тоді 100 % від цієї суми дорівнює 42268,90 грн. (50722,68 * 100% / 120% = 42268,90).

Отже, як розрахунки суду першої інстанції, так і позивача в апеляційній скарзі, який розраховував розмір податку на додану вартість шляхом ділення на 6 (що насправді надає результат в 16,67 %), є невірним.

Враховуючи, що штрафні санкції, визначені судом на підставі невірно нарахованої суми страхового відшкодування, також не можуть вважатися правильними, апеляційний суд здійснює їх перерахунок, виходячи із визначеної ним суми страхового відшкодування 42268,90 грн.

Розрахунок пені здійснюється судом за формулою: сума пені = С х (2 х ОС / КДР) х КДП / 100 %, де С - сума заборгованості за період, ОС - облікова ставка Національного банку України на день прострочення, КДП - кількість днів прострочення, КДР - кількість днів у році.

За період з 21 жовтня 2016 року до 27 жовтня 2016 року кількість днів прострочення становила - 7, облікова ставка НБУ - 15 %, кількість днів у році - 366, а тому сума пені складає 242,53 грн. (42268,90 грн. х (2 х 15 / 366) х 7 / 100 % = 242,53 грн.).

За період з 28 жовтня 2016 року до 13 квітня 2017 року кількість днів прострочення становила 168, облікова ставка НБУ - 14 %, кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 5447,78 грн. (42268,90 грн. х (2 х 14 / 365) х 168 / 100 % = 5447,78 грн.).

За період з 14 квітня 2017 року до 25 травня 2017 року кількість днів прострочення становила 42, облікова ставка НБУ - 13 %, кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 1264,59 грн. (42268,90 грн. х (2 х 13 / 365) х 42 / 100 % = 1264,59 грн.).

За період з 26 травня 2017 року до 26 жовтня 2017 року кількість днів прострочення становила 154, облікова ставка НБУ - 12,5 %, кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 4458,50 грн. (42268,90 грн. х (2 х 12,5 / 365) х 154 / 100 % = 4458,50 грн.).

За період з 27 жовтня 2017 року до 14 грудня 2017 року кількість днів прострочення становила 49, облікова ставка НБУ - 13,5 %, кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 1532,10 грн. (42268,90 грн. х (2 х 13,5 / 365) х 49 / 100 % = 1532,10 грн.).

За період з 15 грудня 2017 року до 31 грудня 2017 року кількість днів прострочення становила 17, облікова ставка НБУ - 14,5 %, кількість днів у році - 365, а тому сума пені складає 570,92 грн. (42268,90 грн. х (2 х 14,5 / 365) х 17 / 100 % = 570,92 грн.).

Отже, загальна сума пені за прострочення ТДВ «Експрес-Страхування» сплати страхового відшкодування складає 13516,42 грн.

Інфляційні збитки ОСОБА_1 складають 5154,01 грн. (42268,90 грн. + 1873,08 грн.) х 116,8 (індекс інфляції за період з 21 жовтня 2016 року до 31 грудня 2017 року) / 100 % = 7396,52 грн.

Три проценти річних за прострочення виконання ТДВ «Експрес-Страхування» зобов`язання становлять 1585,48 грн. (42268,90 грн. + 1873,08 грн.) х 3 % / 100 % х 437 днів прострочення за період з 21 жовтня 2016 року до 31 грудня 2017 року = 1585,48 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про помилковий розрахунок судом першої інстанції розміру страхового відшкодування із нарахуванням пені, трьох процентів та інфляційних збитків є обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції в частині проведеного судом розрахунку.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення сум, які підлягали до стягнення, ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни в частині розміру стягнутого страхового відшкодування, збільшивши його до 42268,90 грн., пені за прострочення сплати страхового відшкодування, збільшивши її до 13516,42 грн., інфляційних збитків, збільшивши їх до 7396,52 грн., трьох процентів річних, збільшивши їх до 1585,48 грн.

Оцінюючи доводи відзиву ТДВ «Експрес-Страхування» про те, що суд першої інстанції не розглянув заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності в частині вимог про стягнення пені, апеляційний суд враховує, що пеня із відповідача стягнута з 21 жовтня 2016 року, із позовом ОСОБА_1 звернулася в липні 2017 року, а отже пеню стягнуто в межах річного строку позовної давності, відтак подана відповідачем заява задоволенню не підлягала.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволення апеляційної скарги в розмірі 1001,25 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року змінити в частині розміру стягнутого страхового відшкодування, збільшивши його до 42268,90 грн., пені за прострочення сплати страхового відшкодування, збільшивши її до 13516,42 грн., інфляційних збитків, збільшивши їх до 7396,52 грн., трьох процентів річних, збільшивши їх до 1585,48 грн.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Експрес-Страхування» (м. Київ вул. Велика Васильківська 15/2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ІПН НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1001,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :