Справа № 444/1079/17 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/2319/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 серпня 2018 року у справі № 444/1079/17 ухваленого судом у складі головуючого Зеліско Р.Й. у справі за позовом ОСОБА_2 до Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_4, ОСОБА_7 з участю 3-іх осіб відділу Держгеокадастру у Жовківському районі про визнання протиправними дій Мокротинської сільської ради, про скасування рішення Мокротинської сільської ради, про визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на землю -

В С Т А Н О В И В :

13.05.2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, ОСОБА_4, який в подальшому неодноразово уточнювала із збільшенням позовних вимог та залучення співвідповідача ОСОБА_7, 3-ю особу відділ Держгеокадастру у Жовківському районі та просила визнати підстави з яких пропущений строк на звернення із позовною заявою поважними, поновити такий строк та прийняти позовну заяву до розгляду, визнати дії Мокротинської сільської ради народних депутатів щодо прийняття та видачі рішення № 13 від 17.04.1997 року протиправними, скасувати дане рішення, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_2 від 05.08.1997 року, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.06.2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В., зареєстрований за № 355, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1775 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1 (реєстраційний номер 27) за ОСОБА_7.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку загальною площею 80,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Крім того, вона є спадкоємцем за заповітом майна матері ОСОБА_9 на підставі Свідоцтва на спадщину за заповітом від 20.03.2008 року, яка в свою чергу фактично прийняла спадщину від ОСОБА_10 - чоловіка ОСОБА_9 та її батька, яке складається із земельної ділянки 0,8500 га, що знаходиться на території Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області. Зазначає, що земельна ділянка біля будинку, власником якого є вона, межує із ділянкою площею 0,1775 га, та яка перебуває у власності ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 05.08.1997 року, що виданий на підставі рішення виконкому Мокротинської сільської Ради народних депутатів № 13 від 17.04.1997 року. Стверджує, що всі спроби отримати копію рішення Мокротинської сільської Ради народних депутатів № 13 від 17.04.1997 року та матеріалів на підставі яких було надано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_4 є безрезультатними. Отримала письмову відповідь, що рішення виконкому Мокротинської сільської Ради народних депутатів № 13 від 17.04.1997 року в архівах відсутнє. Вважає, що відповідач ОСОБА_4 отримала у власність земельну ділянку площею 0,1775 га, що розташована на території Мокротинської сільської ради незаконно, оскільки згідно даних з погосподарських книг на 1991-1995 роки, на 1996-2000 роки домогосподарств ОСОБА_4 та ОСОБА_10, земельна ділянка площею 0,1775 га перебувала у користуванні саме ОСОБА_10, і саме ним та членами його родини дана ділянка оброблялась. Відповідач ОСОБА_4 ніколи не мала жодного відношення до земельної ділянки площею 0,1775 га, яка була передана їй у власність згідно Державного акта на право приватної власності на землю від 05.08.1997 року, ніколи не обробляла, не доглядала її, більше того, не вчиняла вона таких дій і після отримання ділянки у власність.Усі дії по утриманню даної ділянки здійснювала виключно вона, зокрема, обробляла дану ділянку, полола бур'яни тощо. Станом на сьогоднішній день власником спірної ділянки є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року, укладеного з ОСОБА_4 Вважає незаконним набуття земельної ділянки площею 0,1775 га за відповідачем ОСОБА_4 з підстав, наведених у позовній заяві, то і подальше відчуження такої ділянки відбувалось з порушенням чинного законодавства, оскільки лише власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, як це визначено у ч. 1 ст. 317 ЦК України. Вважає, що орган місцевого самоврядування - Мокротинська сільська рада незаконно розпорядилася земельною ділянкою, що знаходиться на її території площею 0,1775 га, передавши її у власність відповідачу ОСОБА_4, оскільки відповідач не мала жодних майнових прав на дану ділянку, така ділянка ніколи не перебувала у її користуванні, ОСОБА_4 ніколи не обробляла дану ділянку, не підтримувала її в належному стані, відсутня технічна документація на підставі якої було вирішено передати у власність відповідачу ділянку, а вона та її батько ніколи не погоджували меж даної ділянки, площа ділянки зазначена у плані не відповідає її реальним розмірам. Про факт існування спірних рішень та Державного акту вона дізналася випадково, після чого почала вчиняти дії для отримання інформації щодо підстав винесення рішення та Державного акту на відповідачку. Вважає, що підстави, з яких пропущений строк на звернення до суду із даним позовом є поважними та не залежали від її волі, а тому просить такі визнати поважними та поновити строк.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_6 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що відповідачі не надали суду рішення Мокротинської сільської ради народних депутатів №13 від 17.04.1997 року та матеріалів на підставі яких було надано спірну земельну ОСОБА_4 Натомість, має місце відповідь, що рішення виконкому Мокротинської сільської ради народних депутатів №13 від 17.04.1997 року в архівах відсутнє. Крім цього, на сьогоднішній день відсутня технічна документація на підставі якої видавався Державний акт. Зазначає, що згідно даних погосподарських книг з 1991 по 2000 роки земельна ділянка перебувала у користуванні батька позивачки та вказані обставини підтвердили свідки, однак суд безпідставно не взяв до уваги вказані обставини. Вважає, що спірна земельна ділянка в порядку спадкування мала б перейти у її власність, чим порушені її права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_4 надала суду Відзив на апеляційну скаргу під заголовком Заява від 15.01.2019 року, який долучений до матеріалів справи. У Відзиві зазначає, що не погоджується із апеляційною скаргою, вважає позов ОСОБА_2 надуманим, безпідставним.

Всі учасники справи належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник Мокротинської сільської ради, відповідач ОСОБА_7 та представник Держгеокадастру в судове засідання не з»явилися, однак враховуючи, що такі повідомлені про день і час слухання справи, суд ухвалив судовий розгляд проводити у відсутності вищезазначених осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) прописано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.

Статтями 12 та 81 ЦПК встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом, і кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а частиною 1 ст. 82 ЦПК- що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ст. 81 п.6 ЦПК).

Згідно приписів ст. 263 ч.1 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 27.11.2007 року є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2007 року, виданого виконавчим комітетом Мокротинської сільської ради та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16815994 від 27.11 2007 року, яке видано державним комунальним підприємством «Червоноградське МБТІ». (а.с.9,10).

Згідно копії Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2008 року позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_9, яка померла 01.11.2001 року.

Спадкове майно на яке видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2008 року (а.с.12) складається із земельної ділянки площею 0, 8500 га що знаходиться на території Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області, цільове призначення - обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Земельна ділянка належала ОСОБА_10 (батьку позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якого його дружина ОСОБА_9 фактично прийняла спадщину, однак юридично не оформила спадкових прав.

Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.03.2008 року спадкоємцем згідно якого є ОСОБА_2 включає земельну ділянку площею 2, 4178 га, що знаходиться на території Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Мокротинською сільською радою Жовківського району Львівської області 01 серпня 2001 року серія НОМЕР_3, зареєстровано в книгу реєстрації державних актів за №33. (а.с.13).

Відповідач по справі ОСОБА_4 згідно Державного акту про право власності на землю серії НОМЕР_2 є власником земельної ділянки площею 0, 8831 га в межах згідно з планом на підставі рішення виконкому Мокротинської сільської ради №13 від 17.04.1997 року, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Із плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що така складається із 3-ьох окремих земельних ділянок. (а.с.52).

13 червня 2014 року приватним нотаріусом Жовківського районного нотаріального округу Кобзар Л.В. посвідчено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавець ОСОБА_12 продала, а покупець ОСОБА_7 купив земельну ділянку площею 0, 1775 га за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 53-54).

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 підтвердила, що межові знаки на успадковану нею земельну ділянку 0,8500 га не порушені, однак вона вважає, що її батькам належала земельна ділянка площею 0, 1775 га Державний акт на яку видано відповідачу ОСОБА_12, а власником такої на сьогоднішній день є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.2014 року.

Позивач ОСОБА_2 також пояснила, що при житті її батьки не пред»являли претензій чи позовів до відповідача ОСОБА_4 з приводу порушення межових знаків земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, Державні акти не оскаржувалися. Впевнена у своїй правоті, так як вона та її родина користувалися спірною земельною ділянкою.

Із копії Акту про встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_4 від 13.09.2013 року вбачається, що комісією Мокротинської сільської ради при обстеженні встановлено, що межі земельної ділянки ОСОБА_4 не порушені, площа земельної ділянки відповідає площі згідно Державного акту а землю серії НОМЕР_2 виданого 05.08.1997 року. Комісією було рекомендовано погодити межу земельної ділянки, яка знаходиться між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 так як ОСОБА_2 не погоджує межу земельної ділянки безпідставно.

Всі члени комісії, окрім ОСОБА_2 підписали і погодили межі земельної ділянки. (а.с.61).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За статтею 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції правильно зазначив, що позивач ОСОБА_2 як спадкоємець набула право власності на земельні ділянки, визначені у Свідоцтвах про право на спадщину за заповітом від 20.03.2008 року. При житті її батьки не ставили будь -яких заперечень, претензій до сільської Ради, до ОСОБА_4 з приводу неправомірної передачі частини земельної ділянки плою 0, 1775 га відповідачу по справі, не оспорювали дій Мокротинської сільської ради.

Вище наведені обставини визнаються апелянтом (позивачем), а відтак доказуванню не підлягають ( ч.1 ст. 82 ЦПК).

Будь-яких доказів, які б свідчили про права позивача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку до 2008 року нею судом не подано.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 стала власником спірної земельної ділянки з 20.03.2008 року, то жодного відношення до оскаржуваного нею рішення Мокротинської сільської Ради Жовківського району від 17.04.1997 року за №13 вона немає.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України (далі ЗК) встановлено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Посилання позивача на пояснення свідків, суд не приймає до уваги, скільки такі не є належними доказами у розумінні ст.77 ЦПК.

Земельна ділянка, яка знаходилася у власності ОСОБА_4, частина якої відчужена за договором купівлі - продажу ОСОБА_7 належала до земель комунальної власності, розпорядником якої відповідно до ст.12 ЗК є сільська рада.

Позивачем ОСОБА_2 не наведено жодного аргументу чим порушені її права внаслідок прийняття Мокротинською сільською радою рішення №13 від 17.04.1997 року та виданим Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 05.08.1997 року на прізвище ОСОБА_4 при тому, що позивач отримала по спадщині у власність 0, 8500 га земельної ділянки.

Із зібраних по справі доказів встановлено, що Мокротинська сільська рада при прийнятті та видачі рішення №13 від 17.04.1997 року жодним чином не вийшла за межі своєї компетенції, надані їй ЗК та Законом України «Про місцеве самоврядування», а відтак відсутні підстави для визнання дій Мокротинської сілької ради неправомірними, а прийняте рішення №13 від 17.04. 1997 року протиправним.

Державний акт про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 05.08.1997 року виданий на підставі рішення, що відповідало чинному законодавству, а відтак підстави для його скасування відсутні.

Згідно ст. 317 ЦК власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Будучи власником земельної ділянки, ОСОБА_4 розпорядилася нею на свій розсуд, відчуживши частину такої ОСОБА_7 (ст. 319 ч.1 ЦК), а відтак вважати такий договір недійсним у суду відсутні підстави, оскільки набуття земельної ділянки у власність ОСОБА_4 відбулося правомірно, відносини, що склалися між сторонами договору купівлі-продажу є речово-правовими, а відповідач ОСОБА_7 є вторинним набувачем спірної земельної ділянки.

Відповідно до ст.ст. 387, 388 ЦК тільки власник має право витребовувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави набула його у власність.

Доводи апеляційної скарги в частині не дослідження судом оригіналу рішення, технічної документації суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не доведено порушення її особистих прав та надання для цього належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст.ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2-ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 23 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк