КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №363/1470/18-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/7103/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільного сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, де просила, з врахуванням уточненої позовної заяви, встановити факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнати садовий будинок АДРЕСА_2 будівлями та спорудами АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,

визнати земельну ділянку № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області , спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину садового будинку №125 , площею 96 , 8 кв . м . з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області , як частку в спільному сумісному майні подружжя,

визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області , як частку в спільному сумісному майні подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 03 листопада 2009 року розлучилася з колишнім чоловіком та після цього з 30 грудня 2009 року почала спільно проживати з ОСОБА_4 .

З того часту вона та ОСОБА_4 спільно проживали як чоловік та жінка однією сім`єю в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля.

Вказаний садовий будинок та земельна ділянка під ним на праві власності належали батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , який проживав разом з ними у вказаному садовому будинку.

Ахапкін ОСОБА_6 мав погіршений стан здоров`я, поганий зір, у зв`язку із похилим віком, потребував постійного догляду, який позивач та ОСОБА_4 здійснювали по день його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища. Від спільного проживання у них дітей не має.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_5 , останній 25 грудня 2014 року уклав зі своїм сином - ОСОБА_4 договір довічного утримання ( догляду ).

Відповідно до умов вищевказаного договору ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 садовий будинок АДРЕСА_11 будівлями та спорудами, розташований АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та земельну ділянку № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області , на умові того, що ОСОБА_4 зобов`язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на вказаний садовий будинок та земельну ділянку, розташовану під ним.

З метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса.

Однак, постановою від 16 березня 2018 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця виникло 25 грудня 2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що факт проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 грудня 2009 року підтверджується довідкою ГО СТ «Патріот-16» від 07 квітня 2018 року, актом від 05 квітня 2018 року ГО СТ «Патріот -16», копією садівницької книжки, яка видана на ім`я ОСОБА_5 , в якій зазначено склад членів сім`ї садовода - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та з 30 грудня 2009 року - ОСОБА_1 , копією садівницької книжки, яка видана на ім`я ОСОБА_4 , в якій зазначено склад членів сім`ї садовода - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Також, допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім цього, наведене, також підтверджується численними фотографіями останніх, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що ОСОБА_1 у інший спосіб не може довести факт спільного проживання з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу з 30 грудня 2009 року по 01 червня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , і зазначені обставини не можуть бути встановлені у інший спосіб, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що уточнена позовна заява в цій частині вимог є обґрунтованою, вказані обставини, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, судом зазначається наступне.

Суд вважає, що ці вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту, що майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, набуто ними під час спільного проживання, в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти та, яквстановлено судом, будинок та земельна ділянка перебули у особистій приватній власності ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

ОСОБА_1 , при цьому, просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про їх задоволення.

ОСОБА_2 , в свою чергу, просить рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційних скаргах та відзивах на неї, у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_1 03 листопада 2009 року розлучилася з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 , яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області та зроблено актовий запис № 61 ( а.с. 11 т. 1 ).

ОСОБА_4 розлучився із ОСОБА_8 09 жовтня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 та зроблено актовий запис № 989 ( а.с. 12 т. 1 ).

01 червня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, під час реєстрації якого позивач не змінювала прізвища, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_5 , яке видане Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, зроблено актовий запис № 123 ( а.с. 13 ).

Як зазначає ОСОБА_1 та підтверджено поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , копією довідки від 04 квітня 2018 року, актом від 05 квітня 2018 року, копією садівницької книжки, фотокартками, з 30 грудня 2009 року позивач почала спільно проживати з ОСОБА_4 , вони спільно проживали як чоловік та жінка однією сім`єю в садовому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проводили разом дозвілля ( а.с. 1-7, 14, 15, 16, 19, 68-84, 100-107, 234, 235, 236, 237, 238-240, 242, 243, 244-246 т. 1 ).

Садовий будинок №125 , площею 96,8 кв .м. з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та земельна ділянка № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області на праві власності належали батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ( а.с. 26-30, 33-35 т. 1 ).

25 грудня 2014 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_4 договір довічного утримання ( догляду ), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №798 ( а.с. 23-24 т. 1 ).

Відповідно до умов вищевказаного договору від 25 грудня 2014 року ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_4 садовий будинок АДРЕСА_2 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та земельну ділянку № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області , а ОСОБА_4 , в свою чергу, зобов`язався у встановлені договором строки та в необхідному обсязі здійснювати довічне надання матеріального забезпечення та догляду ОСОБА_5 .

В другому абзаці п. 1.5 договору довічного утримання ( догляду ), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гарасютою О.В. та зареєстровано в реєстрі за №798 від 25 грудня 2014 року зазначено, що набувач ОСОБА_4 стверджує, що на момент укладення цього договору в шлюбі не перебуває, будинок та земельна ділянка набуваються ним в особисту приватну власність, про що складено відповідну заяву, зміст якої доведено до відома відчужувача ОСОБА_5 ( там же ).

25 грудня 2014 року на підставі зазначеного договору довічного утримання зареєстровано право власності на спірне майно за ОСОБА_4 ( а.с. 33-35, 36-37 т. 1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_6 , яке видано відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис №5608 ( а.с. 32 т. 1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 , яке видано відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зроблено актовий запис № 17642 ( а.с. 38 т. 1 ).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, садовий будинок АДРЕСА_2 на території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області та земельну ділянку № НОМЕР_8 в СТ «Патріот», площею 0,0505 га, кадастровий номер: НОМЕР_2 , розташовану по АДРЕСА_4 території Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області ( а.с. 25, 31, 33-35, 36-37 т. 1 ).

08 березня 2018 року ОСОБА_3 - сином померлого ОСОБА_4 подано нотаріально посвідчену заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. про відмову від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ( а.с. 141, 142, 143, 144 т. 1 ).

04 травня 2018 року ОСОБА_2 - сином померлого ОСОБА_4 , подано нотаріально посвідчену заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 його батька ОСОБА_4 ( а.с. 145, 146-147, 148 т. 1 ).

Разом з тим, з метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя 10 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гарасюти О.В. із відповідною заявою ( а.с. 151 т. 1 )

Однак, постановою від 16 березня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гарасюта О.В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки, право власності на вищевказаний садовий будинок та земельну ділянку у спадкодавця ОСОБА_4 виникло 25 грудня 2014 року, тобто до моменту державної реєстрації шлюбу ОСОБА_1 . та ОСОБА_4 ( а.с. 163 т. 1 ).

У зв`язку із цим, 24 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом ( а.с. 1-7 т. 1 ).

При цьому, позивачем не надано будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірне майно є об`єктом спільною сумісною власності подружжя, набуто ними під час спільного проживання, в результаті їх спільної праці та за спільні грошові кошти.

Відтак, враховуючи викладене та на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки не підлягають задоволенню.

Таким чином, з точки зору другої інстанції, позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають до задоволення за їх необґрунтованістю у відповідності до положень ст.ст. 2, 8, 57, 60, 61, 74 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України.

Щодо позовних вимог про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Однак, враховуючи, що позовні вимоги щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки не підлягають до задоволення за їх необґрунтованістю, то і сам факт про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю не може бути встановленим, оскільки такий факт не породжуватиме для позивача юридичних наслідків без визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і, як наслідок, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст.ст. 2, 8, 57, 60, 61, 74 СК України, ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 259, 263-265, 315-319 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні, встановлених судом другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на мотиви, встановлені апеляційним судом.

При цьому, суд другої інстанції вважає за необхідне, в силу викладеного, вийти за межі заявлених апеляційних вимог ОСОБА_1 згідно положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України, оскільки місцевим судом було неправильно застосовано названі норми матеріального права та порушення процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відтак, враховуюче зазначене, з точки зору суду другої інстанції, оскаржуване рішення в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України та названих норм права.

Інші обставини, зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, зокрема, про те, що на момент укладання договору довічного утримання ОСОБА_4 проживав однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, вона допомагала ОСОБА_13 в утриманні та догляді за його батьком ОСОБА_5 , договір довічного утримання укладався в інтересах сім`ї, спірне майно є сумісним майном подружжя, на думку апеляційного суду та у силу викладеного, не є правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Таким чином, з точки зору апеляційного суду, в решті рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.

Доводи відзиву ОСОБА_2 ( а.с. 11-15 т. 2 ) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зокрема, про те, що за даним правочином ОСОБА_4 прийняв спірне майно в особисту приватну власність, метою укладання договору довічного утримання були не сімейні інтереси ОСОБА_4 , а особисті інтереси, на переконання апеляційного суду, свідчать про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Доводи відзиву ОСОБА_1 ( а.с. 50-51 т. 2 ) на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , зокрема, про те, що позивачем надано всі необхідні докази, які підтверджують факт її спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю, вона та ОСОБА_4 вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спірне майно є спільним майном подружжя, з точки зору другої інстанції та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для задоволення як позовних так і апеляційних вимог.

Також, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір ( а.с. 29 т. 2 ) у розмірі 1 152,60 ( 1 921 х 0,4 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського районного нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільного сумісною власністю подружжя та визнання права власності на Ѕ частку садового будинку та земельної ділянки, в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю, скасувати і ухвалити за цими вимогами нове судове рішення про залишення їх без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 152,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко