Номер провадження: 22-ц/813/4979/19
Номер справи місцевого суду: 515/1035/18
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л. А.
Доповідач Черевко П. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Черевка П.М.,

суддів - Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» Сивак Альони Леонідівни на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

06.07.2018 року заступник директора товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та з ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» на користь ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 41 592 грн. 52 коп. та витрати по сплаті судового збору, посилаючись на наступні обставини.

30 вересня 2017 року о 07 годині на 26 км + 300 м автодороги М-15 Одеса-Рені, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Opel», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Geely CK», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку попередньо від відповідача та зупинився. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП автомобіль «Geely CK», який належить ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» на праві власності, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вини ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, вартість завданих збитків зазначеного автомобіля становить 61 285 грн., згідно акту виконаних робіт від 20.04.2018 року №ВР-00000004/354. Також позивачем за складання експертного висновку щодо автомобіля було сплачено 1 200 гривень, що також підтверджується належними доказами. Крім того, відповідно до висновку №4427, складеного 20.12.2017 року втрата товарної вартості складає 4 249 гривень 53 коп. Таким чином, загальна вартість понесених ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» збитків складає 66 734 грн. 53 коп.

Постановою Татарбунарського районного суду від 24.11.2017 року по справі № 515/1797/17 відповідача ОСОБА_1 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України.

Цивільна правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована в ПрАТ СК «Юнівес» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

29 січня 2018 року позивач звернувся до ПрАТ СК «Юнівес» з заявою про страхове відшкодування. 29 березня 2018 року ПрАТ СК «Юнівес» було сплачено ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» страхове відшкодування 25 142 грн. 01 коп. Залишкова вартість збитків, завданих внаслідок ДТП, які, на думку позивача, підлягають відшкодуванню відповідачами солідарно, складає 41 592 грн. 52 коп.

Висуваючи вимоги до двох відповідачів, позивач зазначав, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов`язанні.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 13 лютого 2019 року в частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «Інфоксводоканал» до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної шкоди провадження закрито, у зв`язку з тим, що справа в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» Сивак Альона Леонідівна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги позивача, просить апеляційну скаргу ТОВ «Інфокс» залишити без задоволення, а рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 15.02.2019 року - без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.1 ст.368, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно з постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.11.2017 року ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП у скоєнні ДТП, яка сталася 30.09.2017 року.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що автомобіль марки «Geely MK CROSS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить позивачу ТОВ «ІНФОКС».

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ СК «Юнівес», де страхувальником є ОСОБА_1 , що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АМ/0212833, яким встановлений ліміт відповідальності ПрАТ СК «Юнівес» за шкоду, спричинену майну 100 000 грн., а розмір франшизи визначений як «0».

17.10.2017 року представник позивача звернувся до ПрАТ СК «Юнівес» з листом повідомленням за №404-САГ-15 щодо дати, часу та місця проведення експертизи автомобіля Geely MK CROSS, пошкодженого внаслідок ДТП, яка мала місце 30.09.2017 року, з метою направлення страховою компанією свого представника.

За змістом висновку № 4427 від 20.12.2017 року автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Geely MK CROSS, пошкодженого внаслідок ДТП, станом на 30 вересня 2017 року складає 51348 грн. 36 коп. включаючи вартість відновного ремонту (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу замінюваних складових) 47098 грн. 83 коп. і величину втрати товарної вартості 4249 грн. 53 коп.

Фактично ремонт транспортного засобу склав 61285 грн., що підтверджується актом виконаних робот №ВР-00000004/354 від 20.04.2018 року ФОП ОСОБА_5 та актом №1668 від 30.11.2017 року на оплату вартості робіт, що складає 1 200 грн.

Загальна вартість ремонтних робіт автомобіля Geely MK CROSS, згідно ремонтної калькуляції №1686 від 05.11.2017 року, складеної ФОП ОСОБА_6 , складає 47098 грн. 83 коп..

Як вказував позивач та не заперечувалось учасниками справи, на його звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, ПрАТ СК «Юнівес» на рахунок ТОВ «ІНФОКС» було перераховано 25142 гривні 01 коп., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 25135 від 29 березня 2018 року

Враховуючи, що законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судом, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки позивачу слід було звернутися з даним позовом безпосередньо до ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес», в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача Гуцу ОСОБА_7 .

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст.1195 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Слід також зазначити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Це підтверджується висновком Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року. Колегія суддів відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, згідно з яким страховик, який здійснив виплату страхового відшкодування має право самостійно обирати до кого звертатися з суброгаційним позовом (до страховика цивільно-правової відповідальності чи до винуватця). Так, колегія зазначила, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. На цій підставі, суд прийшов до висновку, що у випадку пред`явлення вимоги до винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суди повинні відмовляти в задоволенні таких позовних вимог. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Верховного Суду, всі претензії щодо невиплати страхового відшкодування в повному обсязі, позивачем можуть пред`являтись саме до страховика ПрАТ СК «Юнівес», оскільки розмір заявлених позивачем витрат, з урахуванням уже виплаченої ПрАТ СК «Юнівес» суми, не перевищує межі страхового відшкодування, передбаченої у полісі АМ/0212833 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за яким відповідач ОСОБА_1 застрахував цивільну відповідальність забезпечуваного транспортного засобу марки Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у ПрАТ СК «Юнівес».

Суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що заявлені до ОСОБА_1 вимоги про відшкодування завданої матеріальної шкоди є необґрунтованими.

Підсумовуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності правильним є висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позовні вимоги не ґрунтуються на приписах закону, та надані позивачем докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин є неналежними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив обставини у справі, надані докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права, які вплинули на об`єктивність, неупередженість та повноту розгляду справи, є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Доводи апеляційної скарги не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з матеріалами справи у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» Сивак Альони Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.06.2019 року.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький