ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м.Харків

Справа № 619/5078/18

Провадження № 22-ц/818/2247/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2019 року у складі судді Болибок Є.А. по цивільній справі №619/5078/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначив, що з 13 вересня 1997 року по 06 листопада 2015 року він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі.

На теперішній час він не працює, є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена з 20 травня 2013 року, тобто, під час перебування у шлюбі з відповідачем.

Він отримує пенсію за віком в сумі 1497,00 грн на місяць, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним і він потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_2 матеріальної допомоги не надає, хоча законом на неї покладено обов`язок по його утриманню у зв`язку з непрацездатністю. Відповідач є приватним підприємцем, має постійний дохід, проводить своє дозвілля за кордоном, не має на утриманні інших осіб, тому має можливість надавати матеріальну допомогу.

Ним вживалися заходи щодо одержання аліментів, але він не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати.

Просить стягнути аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 грудня 2018 року та стягнути аліменти за минулий час -один рік.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти позову. Відсутні обов`язкові складові для стягнення з аліментів для утримання колишнього чоловіка. Він отримує пенсію в сумі 1497,00 грн на місяць, його доходи забезпечують йому прожитковий мінімум. Як інвалід 2-ої групи позивач постійно отримує безкоштовні ліки. ОСОБА_1 веде активний спосіб життя, кожний день їздить на автомобілі, має додатковий заробіток; з 22 вересня 2006 року є приватним підприємцем і одержує достатньо грошових коштів. Також ОСОБА_1 є власником 1/2 частки домоволодіння в АДРЕСА_1 / 2 частини будинку в АДРЕСА_3 . Йому належать автомобілі «Mercedes-Benz» з причепом, два «KAMA3-43101», « VOLKSWAGEN TRANSPORTER » та інші. Також йому належать прогулянкові судна « НОМЕР_1 » з двигуном «Yamaha» № НОМЕР_2 потужністю 50 к.с. та НОМЕР_3 » з двигуном «Yamaha» НОМЕР_5 потужністю 25 к.с.. За 2017-2018 роки ОСОБА_1 неодноразово, кожні 3-4 місяці, перетинав кордон України з Росією на автомобілі в напрямку Абхазії для відпочинку на 9-10 днів кожного виїзду. Кожна поїздка становить 5 тисяч кілометрів, а вартість пального на таку поїздку приблизно становить 15 000 гривень. За роки подружнього життя були придбані водний скутер та снігоход, які він продав та отримав за них по 3000 доларів за кожний. ОСОБА_1 є більш матеріально забезпеченим ніж вона. Просила застосувати строк позовної давності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що рівень матеріального забезпечення ОСОБА_1 не є нижчим від прожиткового мінімуму та він не потребує матеріальної допомоги, а тому підстав для стягнення аліментів не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зазначає, що останній раз отримував дохід в березні 2018 року та після даного проміжку часу він доходи не отримує.

Він виховує спільного з відповідачкою сина ОСОБА_4 , який мешкає з ним та навчається у ВНЗ, однак стипендіє не отримує. Фактично на утримання сина він витрачає власні кошти, участі в утриманні сина відповідачка не приймає.

З урахуванням своїх діагнозів за власні кошти він купує ліки, вартість яких становить всю пенсію.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Доходи позивача забезпечували йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність. Позивач не є платником аліментів, утримання з його пенсії не проводились, його доходи були вищими від прожиткового мінімуму встановленого законом.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідив матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи з 13 вересня 1997 року до 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі.

З 20 травня 2013 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності.

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_4 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано вихудив з тих обставин, що підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні.

За положеннями частин другої-четвертої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, хто є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на утримання після розірвання шлюбу регламентується статтею 76 СК України, за змістом якої розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу; після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу; особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів, що він потребує матеріальної допомоги шляхом стягнення аліментів з другого із подружжя.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривен; для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Згідно довідки Дергачівського об`єднаного УПФУ в Харківській області від 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 з січня 2018 року по листопад 2018 року щомісячно отримував пенсію по інвалідності у розмірі 1452,00 грн, а з грудня 2018 року-1497,00 грн.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 було нараховано та виплачено доходи в період з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2018 року, а саме: за 2016 рік з ТОВ «АСТІКА» - 15150,40 грн; за 2017 рік з ТОВ «АСТІКА» - 35310,00 грн, з КП «ІНВЕНРОС» - 6301,78 грн, з ТОВ «УКРЕКОІНВЕСТ» - 5129,00 грн; за 2018 рік з КП «ІНВЕНРОС» - 18050,74 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2017 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_4 та на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спільної власності подружжя.

Також, заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 15 березня 2018 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 28 листопада 2018 року встановлено, що за час перебування у шлюбі подружжям придбано майна - меблів та побутової техніки на загальну суму 516060 грн., транспортних засобів на загальну суму 2 495 600грн.. Частка кожного з подружжя в спільному майні становить 516060:2= 253030 грн., та 2 495 600 грн.: 2 = 1 247 800 грн.; проведено розподіл спільного майна.

Отже, враховуючи наявність доходів та значної кількості майна, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що позивач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Посилання ОСОБА_1 щодо значних витрат на лікування судом не приймається, оскільки доказів у відповідності ст. 81 ЦПК України, що витрати на ліки значно впливають на його матеріальний стан позивачем не надано.

Посиалння позивача, що син -студент не отримує стипендії та він витрачає частину коштів на його утримання також не є підставою для стягнення аліментів на утримання позивача.

Він або син не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 лютого 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко