Ухвала

30 травня 2019 року

м. Київ

справа N 484/3695

провадження N 61-10197ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: витребувати у ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнути витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позову зазначив, що лютого 2013 року він є власником автомобіля марки Toyota Tundra,2007, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , яким користувався його син ОСОБА_5 9 квітня 2014 року невстановлена особа заволоділа транспортним засобом, про що йому стало відомо лише у квітні 2016 року. Тоді ж він звернувся до правоохоронних органів, а згодом дізнався, що 16 травня 2014 року від його імені складено довіреність на ім`я невідомого йому ОСОБА_6 щодо повноважень на вчинення будь-яких дій, пов`язаних з експлуатацією та відчуженням автомобіля. За висновком почеркознавчої експертизи, проведеної в ході кримінального провадження, встановлено, що довіреність підписана не ним, а іншою особою. Але на підставі довіреності від 16 травня 2014 року протягом 2014-2015 року автомобіль неодноразово знімався з обліку та перереєстровувався на різних осіб. Останнім зареєстрованим власником спірного автомобіля з жовтня 2015 року є ОСОБА_2 , який 13 травня 2016 року видав довіреність на розпорядження автомобілем на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_6 16 червня 2016 року у ОСОБА_3 вилучено автомобіль, який знаходиться в Солом`янському УП ГУНП м. Києва. Посилаючись на те, що автомобіль вибув з його володіння не з його волі, а відповідач, як останній набувач автомобіля, придбав його в особи, яка не мала права на відчуження - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . просив витребувати автомобіль у ОСОБА_2 за правилами статті 388 ЦК України.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 лютого 2019 року позов задоволено, витребувано у ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та стягнуто судові витрати. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 лютого 2019 року скасоване та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1057, 20 грн судового збору.

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року в якій просить скасувати цю постанову та залишити в силі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції Українисеред основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Предметом спору в цій справі є витребування майна - автомобіля марки TOYOTA моделі TUNDRA ЗНГ, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ціна позову визначена позивачем в 20274 грн, про що зазначено в касаційній скарзі. ОСОБА_1 сплачений судовий збір при подачі позову в сумі 704 грн 80 коп, виходячи із мінімального розміру ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру. За подання до суду касаційної скарги заявником сплачено 1409 грн 60 коп.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921,00 грн.

Предметом спору у цій справі є витребування майна вартістю 20274 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн х 100=192 100,00 грн).

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд визнає за можливе, користуючись власними повноваженнями, визнати цю справу малозначною.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям N R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: "Brualla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року, заява N 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: І. В. Литвиненко