Справа № 495/2333/17
З а о ч н е р і ш е н н я
05 березня 2019 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючої - одноособово судді Шевчук Ю.В.
при секретарі - Савенко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ майна та визнання права власності на майно.
Адвокат Гафійчук С.Д. в інтересах позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити, слухати справу в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідача - Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явилася, надали відзив на позовну заяву, згідно якого вказують, що предметом позову є визнання права власності, а позивач просить виділити з загальної дольової власності співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 допоміжне приміщення - підвал у літ. «А» площею 50,1 кв.м. та визнати право власності на допоміжне приміщення.
Таким чином, виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна може бути здійснений судом за позовом особи, яка вимагає цього, у разі недосягнення домовленості між цією особою та іншими співвласниками та за наявності документів щодо можливості такого виділу, передбачених чинним законодавством. У позовній заяві позивач зазначає, що сусіди не заперечують проти приватизації ним підвального приміщення та відсутня інформація про те, що позивач намагався укласти договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна у письмовій формі і звертався до нотаріуса за посвідченням договору та йому було відмовлено, відповідно докази порушення прав позивача відсутні.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року по справі № 4-рп/2004 встановлено наступне, допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону (2482-12) стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Відповідно до Конституції України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, згідно якої вказує, що з позовом згодна, просить справу розглянути без її присутності.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, слухати справу в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, слухати справу в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити, слухати справу в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила задовольнити, слухати справу в її відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу не здійснювати.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.
Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючими підставами.
Позивачу ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.09.1992 року, укладеного між позивачем та виконкомом Білгород- Дністровської міської ради Одеської області, що складає 13/100 частин житлового будинку. Вищезазначена квартира розташована на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 .
Безпосередньо під квартирою позивача розташоване підвальне приміщення загальною площею 50, 1 кв.м., яке позивач використовує як підсобне приміщення. Сусіди позивача, які є третіми особами по позову, дозволили позивачу провести переобладнання підвального приміщення для покращення санітарно - технічного стану та не заперечують проти того, що позивач одноособово розпоряджався та користувався підвальним приміщенням. Також треті особи не заперечують проти приватизації ним вищевказаного підвального приміщення.
З метою покращення санітарно-технічного стану, позивачем були проведенні поліпшення підвального приміщення у вигляді капітального ремонту за рахунок власних коштів на загальну суму 40 000,00 (сорок тисяч гривень). Підвальне приміщення зазначене у виданому КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічному паспорті розташоване на цокольному поверсі приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, «І», «III» будинку літ. «А» по АДРЕСА_1.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, тобто у їх власність, як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і допоміжних приміщень (підвалів, сараїв тощо) цього фонду. Допоміжні приміщення відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону стають об`єктами права спільної власності співвласників будинку одночасно з приватизацією квартир, що засвідчується свідоцтвом про право власності на квартиру.
Згідно ч. 2 ст. 10 Закону, допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
Статтею 358 ЦК України передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Згідно офіційного тлумачення, що дане в рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. у справі за конституційним зверненням ОСОБА_7 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1,10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні). А право спільної сумісної власності передбачає розпорядження спільним майном за згодою всіх співвласників.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Як зазначено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Частиною 2 даної статті передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Абзацом 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що до спільного майна багатоквартирного будинку відносяться приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон про приватизацію) власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Поняття «допоміжні приміщення багатоквартирного будинку» можна зустріти у ст. 1 Закону «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону про приватизацію суть приватизації державного житлового фонду полягає у відчуженні на користь громадян України, а отже, у їхню власність як квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, так і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду.
Закон врегульовує також відносини, пов`язані з виникненням, оформленням та набуттям права приватної власності на квартири та інші об`єкти приватизації державного житлового фонду.
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону про приватизацію, допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру.
Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.
В ст.317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.
Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.
Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У той же час, згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
Частиною 1 ст.183 ЦК України закріплено, що річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною.
З огляду на вищевикладене, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 виділити позивачу з загальної дольової власності співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 допоміжне приміщення - підвал у літ. «А» площею 50,1 кв.м., відповідно до плану БТІ зазначене під номерами : КП 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, «І», «ІІІ» по АДРЕСА_1 області та визнати за ним право власності на допоміжне приміщення - підвал у літ. «А», площею 50,1 кв.м., відповідно до плану БТІ зазначене під номерами : КП 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, «І», «ІІІ» по АДРЕСА_1.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 20, 183, 356, 358, 364, 392, 397 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 268, 282-283, 352, 354, 355 ЦПК України, -
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на майно.
Виділити ОСОБА_1 з загальної дольової власності співвласників багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 допоміжне приміщення - підвал у літ. «А» площею 50,1 кв.м., відповідно до плану БТІ зазначене під номерами : КП 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, «І», «ІІІ» по АДРЕСА_1.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на допоміжне приміщення - підвал у літ. «А», площею 50,1 кв.м., відповідно до плану БТІ зазначене під номерами : КП 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, «І», «ІІІ» по АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.
У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: