ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4720/19 Справа № 203/2636/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2018 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року провадження у цивільній справі №203/2636/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення зупинено до набрання законної сили судовим рішення, ухваленим у цивільній справі №203/2777/18 за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, управління-служба у справах дітей Центральної районної в місті Дніпрі ради, про визнання права користування житловим приміщенням, яка перебуває у провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року у цивільній справі №203/2636/18, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення (а.с.2 5).

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №203/2777/18 за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, управління-служба у справах дітей Центральної районної в м. Дніпрі ради про визнання права користування житловим приміщенням.

У цій справі позивачка висунула вимоги про визнання за нею та її дітьми права користування спірною квартирою.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Виходячи із змісту положень зазначеної статті така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, тобто необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі.

Обраний сторонами спосіб захисту права за зазначеними позовами відносно тотожного предмета спору у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Зупиняючи провадження у цивільній справі №203/2636/18 до набрання законної сили судовим рішення у справі №203/2777/18, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що рішення суду у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, управління-служба у справах дітей Центральної районної в м.Дніпрі ради про визнання права користування житловим приміщенням впливатиме на вирішення цього спору.

Посилання ОСОБА_1 на те, що провадження по цивільній справі №203/2636/18, розпочато у порядку спрощеного позовного провадження з 10.09.2018 року, але станом на сьогоднішній день, спір так і не вирішено, чим порушуються його законне право на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 2 вересня 2010 року, «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Матіка проти Румунії» від 2 листопада 2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 5 лютого 2004 року та інші).

Разом з цим Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи та враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Частиною 1 ст.125 ЦПК України передбачено, що зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків.

Таким чином, розгляд іншої справи у визначений процесуальним законом для цього строк, на який зупиняється провадження у цій справі, не матиме наслідків порушення розумності строку, право на яке поряд з іншим гарантується п.1 ст.6 Конвенції.

Доводи ОСОБА_1 про те, що порушуються його законні права як власника квартири в якій незаконно проживає відповідач та остання завдає йому суттєвих збитків, не заслуговують на увагу, оскільки жодних належних та достовірних доказів для встановлення наявності або відсутності даних обставин (фактів), що обґрунтовують доводи апелянта суду не надано.

Твердження апелянта про те, що по цивільній справі №203/2636/18 жодною із сторін, не подавались будь-які клопотання щодо розгляду справи з повідомленням сторін та суд перевищуючи свої повноваження, протиправно, виходячи за межі процесуального закону, вирішив розглядати справу з повідомлення (викликом) сторін, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції зупинив провадження у цивільній справі на стадії її розгляду по суті, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки згідно з ч.2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку судом першої інстанції вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Враховуючи те, що судом першої інстанції вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та розгляд справи по суті так і не розпочався у зв`язку з численними клопотанням сторін, тому судом першої інстанції обґрунтовано зупинено провадження у справі на підставі п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_1 на те, що сама лише наявність іншого судового спору з майже однаковими сторонами не може бути підставою для зупинення провадження у справі, колегія суддів ставиться критично, оскільки ОСОБА_2 визнається право користування житловим приміщенням (квартирою АДРЕСА_1 ), яка вважає, що ОСОБА_1 неправомірно перешкоджає їй та її дітям в здійсненні законного права на користування житловим приміщенням, яке є єдиним їхнім постійним місцем проживання і фактично звернулася до суду за захистом такого права, тому беззаперечно оцінити факт існування перешкод у користуванні спірною квартирою та виселити відповідача до розгляду іншої цивільної справи є неможливим.

Таким чином, необхідність зупинення провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, існує правовий зв`язок, який виражається у тому, що факти, встановлені в одній справі, матимуть значення для іншої справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд замість зупинення провадження зобов`язаний був об`єднати в одне провадження декілька однорідних справ є безпідставними, оскільки суперечать нормам ст. 251 ЦПК України, крім того об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду який вправі вирішити питання про об`єднання або роз`єднання позовів з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, що судом зроблено і було, а саме розглянуто клопотання та відмовлено у його задоволені з тих підстав, що об`єднання позовів призведе до значного розширення предмету доказування, що збільшить коло учасників процесу, ускладнить розгляд та вирішення справи.

Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, то відсутні і підстави для видачі дублікату виконавчого листа.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича