ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 638/17403/15-ц

провадження № 61-31477св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Харківській області, Державна казначейська служба України,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Державної казначейської служби України, поданою її представником Ізмайловим Віктором Олеговичем , на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року, ухвалене у складі судді Семіряда І. В., та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом, уточненим у подальшому, до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУ НП в Харківській області), Державної казначейської служби Українипро відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органу державної влади.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 7 квітня 2015 року посадовою особою Червонозаводського районного відділу Харківського міського відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (далі - Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області) Ємельяновим І. І. неправомірно складено відносно нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), який разом з відповідними матеріалами направлено на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Вказував, що 16 квітня 2015 року постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року, провадження у вказаній адміністративній справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях

ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Зазначав, що незаконним рішенням посадової особи Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області, який є органом державної влади, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу змушений відвідувати суди різних інстанцій з метою доведення факту своєї непричетності до вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення. У результаті незаконних дій посадової особи відповідача його стан здоров`я значно погіршився, у зв`язку з чим він, інвалід 2 групи, вимушений проходити відповідне лікування.

За таких обставин просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 328 860 грн, завданої йому незаконними діями ГУ НП в Харківської області.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнено на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у сумі 10 000 грн з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним факт завдання ОСОБА_1 неправомірними діями ГУ НП в Харківській області моральної шкоди, що привело до тривалих моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції врахував характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав ОСОБА_1 , їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті та дійшов висновку про те, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди є сума 10 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року змінено, зменшено розмір стягнення.

Стягнено на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції на підставі встановлених обставин, які відповідають наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про порушення конституційних прав позивача, що відбулося внаслідок безпідставного складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, яке фактично ним вчинено не було, про що свідчать відповідні судові рішення. Таке завдало йому моральних страждань, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України є ознаками моральної шкоди.

Зменшуючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходив з неврахування судом першої інстанції незначної тривалості душевних страждань позивача з приводу неправомірних дій, що має значення для визначення розміру завданої моральної шкоди. Так, після неправомірного складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача 7 квітня 2015 року, постановою суду від 16 квітня 2015 року (через 9 днів) вказане звинувачення з нього знято. Після чого постановою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року апеляційну скаргу на постанову суду відхилено.

Апеляційний суд виходив з того, що з урахуванням незначного часу, протягом якого позивач перебував у невизначеному стані під тягарем безпідставного звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, характеру неправомірних дій відносно позивача, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності, розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 1 000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

У вересні 2017 року представник Державної казначейської служби України - Ізмайлов В. О. подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що судами попередніх інстанції не встановлено у чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачу, причинний зв`язок між шкодою та протиправними діями та наявність вини відповідача у завданні шкоди.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення судів попередніх інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами встановлено, що 7 квітня 2015 року посадовою особою Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області Ємельяновим І. І. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 173 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , який є інвалідом ІІ групи. Вказаний протокол направлено на розгляд до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Також суди встановили, що 16 квітня 2015 року постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова закрито провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 14 липня 2015 року постанову Червонозаводського районного суду м. Харкова залишено без змін.

Позиція Верховного Суду; мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що шкода, завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійснені ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 440цс16.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи частково позов, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що неправомірним складенням протоколу про адміністративне правопорушення співробітниками відповідача позивачу було завдано моральних страждань, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України, для відшкодування йому моральної шкоди.

Разом з тим, змінюючи рішення суду першої інстанції щодо розміру моральної шкоди, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того що, незначна тривалість душевних страждань позивача завдана неправомірними діями відносно нього має значення для визначення розміру моральної шкоди, у зв`язку з чим, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов правильного висновку про зменшення розміру стягнення до 1 000 грн.

Посилання заявника у касаційній скарги на недоведеність позовних вимог про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки протиправність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 встановлена постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2015 року, яка набрала законної сили, у зв`язку з чим вказана обставина в силу статті 61 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час ухвалення судових рішень має преюдиційне значення для вирішення вказаної справи.

Доводи касаційної скарги висновку суду першої інстанції у відповідній частині та висновку апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, і направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у відповідній частині та рішення суду апеляційної інстанції, оскільки суди, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення виконання рішення

Ухвалою суду касаційної інстанції від 18 вересня 2018 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Так як рішення апеляційного суду залишено без змін, касаційний суд поновлює його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної казначейської служби України, подану її представником Ізмайловим Віктором Олеговичем , залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2017 року у частині, залишеній без змін апеляційною інстанцією та рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 30 серпня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук