Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 554/11953/15-ц

провадження № 61-20943св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача -ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Апеляційного суду Полтавської області, у складі колегії суддів: Кривчун Т. О.,

Бондаревської С. М., Пилипчук Л. І., від 14 лютого 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»,

АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, про виселення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 серпня 2018 року між банком та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № PLAWGF, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 15 229,03 доларів США строком до 23 серпня

2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 26 серпня 2008 року був укладений договір іпотеки № PLAWGF, відповідно до якого банку в іпотеку передана квартира

АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтава

від 26 серпня 2014 року у справі № 554/3613/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Вказував, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення усіх мешканців, проте відповідачі добровільно не виконали вимогу іпотекодержателя про виселення.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави, у складі судді

Шевської О. І., від 23 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та/або проживають у квартирі

АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки рішенням суду було звернуто стягнення на предмет іпотеки, при цьому іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення, які вказану вимогу протягом 30 днів не виконали, тому наявні підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири та зняття їх з реєстрації у ній.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 рокурішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна квартира набута іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, наданих

ПАТ КБ «ПриватБанк, тому виселення відповідачів без надання їм іншого постійного жилого приміщення без застосування частини другої

статті 109 ЖК УРСР є неможливим. Позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що відповідачі не входять до виключного переліку осіб, передбаченого статтею 114 ЖК УРСР, яким надається інше житлове приміщення при їх виселенні. Суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 109 ЖК УРСР, оскільки зазначеною нормою не передбачено обов`язку банку пропонувати інше житлове приміщення для виселення боржників. Відповідачі втратили право користування спірною квартирою.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

12 червня 2018 року справу передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №PLAWGF, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі

15 229,03 доларів США строком до 23 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 26 серпня 2008 року був укладений договір іпотеки № PLAWGF, відповідно до якого банку в іпотеку передана квартира АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 33.3 договору іпотеки від 26 серпня 2008 року предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 жовтня 2003 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гризуновою О. В.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 26 серпня 2014 року у справі № 554/3613/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу за ціною, визначеною експертом на день продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до довідки комунального підприємства «ЖЕО № 2» від 03 червня 2015 року № 1773 у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 Власником квартири є ОСОБА_4 , який знятий з реєстрації з 05 травня 2015 року (а. с.17).

24 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено повідомлення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка також діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , про добровільне звільнення зазначеної квартири

(а. с. 15).

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша статті 40 Закону України «Про іпотеку»).

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15,

від 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, від 16 грудня 2015 року

№ 6-1469цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Зазначену правову позицію підтвердила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Встановивши, що квартира

АДРЕСА_1 , про виселення відповідачів з якої просив позивач, є іпотечним майном, але була придбана не за рахунок коштів, наданих

ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 на підставі укладеного між ними кредитного договору від 22 серпня 2008 року, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про виселення відповідачів з цієї квартри без надання їм іншого постійного жилого приміщення, правильно застосувавши до спірних правовідносин положення статті 109 ЖК УРСР.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскарженого судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович