Номер провадження 22-ц/804/1580/19
Головуючий 1 інстанції Музика О.М.
Доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

І м е н е м У к р а ї н и

06 червня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Баркова В.М., Мироненко І.П.,

секретар Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

23 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, просив стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (далі - ГУ ДКСУ у Донецькій області) на його користь пеню у розмірі 10 % від суми 165 743 грн. 18 коп., яка була несвоєчасно перерахована, а саме - 16 574 грн. 31 коп., а також у відшкодування моральної шкоди стягнути 165 743 грн. 18 коп.

ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що 11 квітня 2011 року він отримав виконавчий лист від 17 березня 2011 року № 2-7336, виданий Київським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_2 285 330 грн. 45 коп. 22 вересня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку (далі - ДВС) на підставі цього виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 28845270. 09 вересня 2013 року відбулися прилюдні торги, на яких продана ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала боржнику ОСОБА_2 та 19 і 20 вересня 2013 року покупець майна боржника - ОСОБА_3 перерахувала 182 328 грн. (92 328 грн. та 90 000 грн. відповідно) на рахунок ДВС № 5745, який відкритий у ГУ ДКСУ у Донецькій області. 03 жовтня 2013 року заступник начальника ДВС Сафронова Т.І. у межах виконавчого провадження видала розпорядження ВП № 28845270/6, в якому зазначено, що грошові кошти у розмірі 92 328 грн. та 90 000 грн., які надійшли на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа - виконавчого листа № 2-7336, виданого 17 березня 2011 року Київським районним судом м. Донецька про стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , необхідно перерахувати у розмірі 165 743 грн. 18 коп. на користь ОСОБА_1 в АТ «Дельта Банк». 25 жовтня 2013 року ДВС видане платіжне доручення № 8618 про перерахування 165 743 грн. 18 коп. зі свого рахунку № НОМЕР_1 у ГУ ДКСУ у Донецькій області на рахунок позивача. Платіжне доручення передано на виконання до Управління Державної казначейської служби України у Калінінському районі м. Донецька, однак платіжне доручення у 2013 році не було виконане.

Позивач намагався відновити свої права шляхом звернення до органів Казначейства усіх рівнів із проханням перерахувати належні йому кошти, однак отримував негативну відповідь. Однією з причин зазначено, що не у повному обсязі виконані захищені статті бюджету, у подальшому указувалися інші причини. Про ці причини позивач повідомлений листами: ГУ ДКСУ у Донецькій області від 12 листопада 2013 року № 09.2*12/1068-12835; ГУ ДКСУ в Калінінському районі у м. Донецьк від 13 грудня 2013 року № 02-51/1953; Державної казначейської служби України від 23 липня 2015 року № 11-13/996-19445; ГУ ДКСУ у Донецькій області від 25 серпня 2016 року № 09.2-08/2581. У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України, ГУ ДКСУ у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльністю щодо неперерахування коштів у сумі 165 743 грн. 18 коп. з єдиного казначейського рахунку на рахунок позивача та зобов`язання перерахувати указані кошти на його рахунок.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, визнано протиправними дії ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо зарахування коштів з депозитного рахунку Відділу державної виконавчої служби Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку згідно з виконавчим документом від 17 березня 2011 року № 2-7336, виданим Київським районним судом м. Донецьк у сумі 165 743 грн. 18 коп., до єдиного казначейського рахунку; зобов`язано ГУ ДКСУ у Донецькій області перерахувати з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 165 743 грн. 18 коп.

Частково кошти перераховані у червні та липні 2017 року, а остання частина указаної суми перерахована 18 квітня 2018 року, тобто через 4 роки та майже 6 місяців після отримання платіжного доручення на опрацювання до органів Казначейства.

Посилаючись на указані обставини, а також на те, що відповідальність за затримку перерахунку коштів позивачу має нести відповідач, керуючись положеннями ст. ст. 5, 8, 11, 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Порядком відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758, ст. 45 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», ст. 3 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу України», ст. 614 ЦК України, позивач просив вимоги в частині стягнення пені задовольнити.

Крім того, діями відповідача позивачу заподіяну моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 165 743 грн. 18 коп., та як на правову підставу для її стягнення посилається на положення ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України та ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в України».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення пені та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 10 % за несвоєчасне перерахування грошових коштів в сумі 16 574,31 грн. та 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області в дохід держави судовий збір у розмірі 1 409,60 грн..

З вказаним рішенням суду відповідач не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не встановив повно усі обставини справи, оскільки не надав належної оцінки доказам по справі, не встановив відповідних правовідносин сторін, тому не застосував належні норми матеріального права. Так, судом не з`ясовано, що вимоги позивача про стягнення пені відповідно до приписів Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» не підлягають задоволенню, оскільки ГУ ДКСУ у Донецькій області не опрацьовувало ніколи жодних платіжних доручень, за змістом яких необхідно перерахувати позивачу будь-які кошти.

Платіжні доручення сформовані та наданні Відділу ДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку на опрацювання територіальному органу казначейської служби - Управлінню ДКСУ у м. Краматорську Донецької області, юридичній особі публічного права. Таким чином, Відділ ДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку листом від 20 квітня 2018 року № 1413-5604/25204 зазначив про виконання безпосередньо ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року щодо перерахування у повному обсязі коштів на користь ОСОБА_1 у сумі 165 743 грн. 18 коп.

Змістом ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у справі № 826/22056/15 остаточним зміненим способом та порядком виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі № 826/22056/15 згідно з ухвалою від 14 грудня 2017 року є стягнення на користь ОСОБА_1 коштів у сумі 165 743 грн. 18 коп. з депозитного рахунку № НОМЕР_2 Калінінського районного відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області. Спосіб захисту порушеного права із зобов`язального характеру у спірних правовідносинах змінений на стягнення з Калінінського районного відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області. Таким чином скасовано зобов`язання та протиправність поведінки ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо повернення коштів у сумі 165 743 грн. 18 коп. з депозитного рахунку № НОМЕР_2 Калінінського районного відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області.

Спірні кошти позивача тривалий час перебували на депозитному рахунку Калінінського районного відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області та повернуті стягувачу через ГУ ДКСУ у Донецькій області

З приводу вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вважає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до остаточного зміненого способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року згідно з ухвалою суду від 14 грудня 2017 року скасований обов`язок ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо повернення спірних коштів у розмірі 165 743 грн. 18 коп. з депозитного рахунку № НОМЕР_2 Калінінського районного відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області та відповідно до мотивувальної частини ухвали спростований висновок про протиправність поведінки ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо зарахування коштів з депозитного рахунку відділу ДВС на користь державного бюджету. На цей час немає іншого рішення суду щодо визнання дій ГУ ДКСУ у Донецькій області протиправними, що надають підстави вимагати позивачу відшкодування шкоди.

Отже, рішення суду є незаконним, підлягає скасуванню, в позові необхідно відмовити.

Позивач ОСОБА_1 надав відзив, де зазначив, що рішення є правильним, позовні вимоги належно доведені, в тому числі, судовими рішеннями, що набрали законної сили. Тому оскаржене рішення скасуванню не підлягає, доводи апеляційної скарги не є підставами для зміни або скасування рішення.

У відповідності до положень статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу без участі позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справи у його відсутність.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області Зливка І. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі виконавчого листа від 11 квітня 2011 року № 2-7336/10, виданого Київським районним судом м. Донецька, у справі за позовом ОСОБА_1 , ПП «Пресс-агенція «Діло і право» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , громадської організації «Фонд «Антикорупція» про захист авторських прав, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заборону вчинення певних дій, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , громадської організації «Фонд «Антикорупція» солідарно на користь ОСОБА_1 компенсацію за порушення авторського права у сумі 210 000 грн., моральну шкоду у сумі 75 000 грн., матеріальну шкоду у сумі 330 грн. 45 коп., а всього - 285 330 грн. 45 коп.

Розпорядженням начальника Відділу ДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку від 03 березня 2013 року № ВП 28845270/6 вирішено грошові кошти у сумі 92 328 грн., 90 000 грн., що надійшли 19 вересня 2013 року, 20 вересня 2013 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 2-7336, перерахувати 165 743 грн. 19 коп. на користь ОСОБА_1 в АТ «Дельта Банк» р/р НОМЕР_3 .

25 жовтня 2013 року ГУ ДКСУ у Донецькій області видане платіжне доручення № 8618 про перерахування на рахунок ОСОБА_1 у АТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 165 743 грн. 18 коп..

12 листопада 2013 року ГУ ДКСУ у Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 12 листопада 2013 року в управлінні Державної казначейської служби у Калінінському районі м. Донецька на опрацюванні знаходиться платіжне доручення ВДВС Калінінського РУЮ м. Донецька на перерахування стягнутих на його користь коштів у сумі 165 743 грн. 18 коп.. Зазначено, що після опрацювання зазначеного платіжного доручення органом Казначейства будуть вжиті усі можливі заходи щодо його виконання, за умови здійснення у повному обсязі захищених видатків бюджету та за наявності відповідного фінансового ресурсу на єдиному казначейському рахунку.

12 грудня 2013 року Управління ДКСУ у Калінінському районі м. Донецька повідомило ОСОБА_1 про те, що в управлінні знаходиться на виконанні платіжне доручення № 8618 від 25 жовтня 2013 року від ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку на суму 165 743 грн. 18 коп.. Облік надходжень на рахунок ВДВС Калінінського РУЮ у м.Донецьку в управлінні не здійснюється.

13 липня 2015 року ОСОБА_1 в адресу Державної казначейської служби України направив заяву про перерахування коштів з єдиного казначейського рахунку.

23 липня 2015 року Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 . про те, що за інформацією ГУ ДКСУ у Донецькій області станом на 22 липня 2015 року інформація щодо переміщення Державної виконавчої служби Калінінського РУЮ у м. Донецьку із зони проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну державним органам влади, до органу Казначейства не надавалась.

22 серпня 2016 року ОСОБА_1 до ГУ ДКСУ у Донецькій області направив запит на отримання публічної інформації, зокрема про те, який орган Державної казначейської служби України наразі виконує обов`язки УДКСУ у Калінінському районі м. Донецька; на підставі яких нормативних актів відбувся перерозподіл повноважень управлінь ДКСУ; на який рахунок у казначейській службі переведені залишки коштів з рахунку Відділу ДВС у Калінінському РУЮ м. Донецька № 5745 у ГУ ДКСУ у Донецькій області у 2014 році; який орган Державної казначейської служби України наразі обліковує рахунки Відділу ДВС Калінінського РУЮ м. Донецька.

25 серпня 2016 року ГУ ДКСУ у Донецькій області повідомило ОСОБА_1 про те, що Управління ДКСУ у Калінінському районі м. Донецька у кінці грудня 2014 року перереєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , однак зазначений орган Казначейства не працює у штатному режимі, обов`язки даної казначейської служби станом на 25 серпня 2016 року інший орган Казначейства не виконує. Залишки коштів з рахунку ВДВС у Калінінському РУЮ м. Донецька № 5754 на інший рахунок в органах Казначейства станом на 25 серпня 2016 року не перераховувалися. Депозитний рахунок Відділу ДВС Калінінського РУЮ м. Донецька станом на 25 серпня 2016 року рахується у базі даних Управління ДКСУ у Калінінському районі м. Донецька.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, визнано протиправними дії ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо зарахування коштів з депозитного рахунку Відділу ДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку згідно з виконавчим документом від 17 березня 2011 року № 2-7336, виданим Київським районним судом м. Донецьк у сумі 165 743 грн. 18 коп. до єдиного казначейського рахунку. Зобов`язано ГУ ДКСУ у Донецькій області перерахувати з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 165 743 грн. 80 коп. Зобов`язано ГУ ДКСУ у Донецькій області протягом місяця з дня набрання постановою законної сили подати звіт про виконання судового рішення.

Як вбачається з Виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 № 0090-7360, 26 липня 2017 року зараховано 73 134 грн.; 02 червня 2017 року зараховано 74 985 гр. 75 коп., 18 квітня 2018 року зараховано 16 504 грн. 63 коп..

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 15 листопада 2016 року № 3101, ОСОБА_1 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи.

ГУ ДКСУ у Донецькій області до матеріалів справи долучено довідку від 22 листопада 2018 року про те, що 01 червня 2017 року, 24 липня 2017 року та 17 квітня 2018 року ОСОБА_1 перераховані грошові кошти у вказаному розмірі, а також платіжні доручення від 01 червня 2017 року № 21, від 24 липня 2017 року № 22, від 17 квітня 2018 року № 7 про перерахування цих коштів.

Листом від 12 січня 2015 року Державна казначейська служба України повідомила ОСОБА_1 про те, що станом на 06 січня 2015 року обслуговування установ та фізичних осіб УДКСУ у Калінінському районі м. Донецька організовано через ГУ ДКСУ у Донецькій області.

Відповідачем до матеріалів справи долучена ухвала Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, роздрукована із Єдиного реєстру судових рішень. Згідно з резолютивною частиною цієї ухвали встановлений інший спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року у справі № 826/22056/15, а саме: стягнуто на користь Особа 1 кошти у сумі 165 743 грн. 18 коп. з депозитного рахунку Калінінського районного Відділу ДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області.

Оцінюючи докази, суд керувався положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України.

Надані сторонами суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема за змістом визначення, наведеного у пунктах 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

При цьому, незаконність рішення, дій чи бездіяльність завдавача шкоди повинна бути доведена, а вина в цьому випадку презюмується. Суб`єктом відшкодування завданої шкоди є Держава та орган місцевого самоврядування. Тобто шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, бюджетів органів місцевого самоврядування.

Судом зазначено, що протиправність дій ГУ ДКСУ у Донецькій області при здійсненні ним своїх повноважень, встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року, тому незаконність бездіяльності відповідача доведена у повному обсязі, а вина в цьому випадку презюмується, тому ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому неправомірною бездіяльністю.

Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області відноситься до суб`єктів, відповідальність за спричинену шкоду якими передбачена статтею 1173 ЦК України, та що через дії ГУ ДКСУ у Донецькій області Кузіну С.В. завдано моральної шкоди, тому саме ГУ ДКСУ у Донецькій області є належним відповідачем у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що протиправна бездіяльність ГУ ДКСУ у Донецькій області спростована ухвалою окружного адміністративного суду, якою змінений спосіб і порядок виконання рішення суду, не ґрунтуються на змісті постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, в якій указано, що належні позивачу грошові кошти не є бюджетними коштами та витребувані останнім до закінчення року з дня їх зарахування на депозитний рахунок, тому ГУ ДКСУ у Донецькій області зараховані ці кошти на єдиний казначейський рахунок з порушенням вимог чинного законодавства, при цьому згідно з даними платіжного доручення саме ГУ ДКСУ у Донецькій області повинно відновити порушене право позивача на повернення належних йому грошових коштів, оскільки указані кошти ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку спрямовані саме на рахунок позивача та платником є саме ГУ ДКСУ у Донецькій області. Ці доводи були також предметом розгляду в суді першої інстанції, і суд надав їм відповідну оцінку.

Судами адміністративної юрисдикції в вищезазначених рішеннях указано, що ВДВС Калінінського РУЮ у м. Донецьку вчинені усі дії, передбачені законодавством для перерахування стягувачу (позивачу) коштів, однак платіжне доручення від 25 жовтня 2013 року № 8618 ГУ ДКСУ у Донецькій області не виконане і кошти ОСОБА_1 не перераховані.

Та обставина, що Оружний адміністративний суд м. Києва своєю ухвалою від 14 грудня 2017 року встановив інший спосіб і порядок виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, а саме - в частині стягнення на користь ОСОБА_1 указаних грошових коштів з депозитного рахунку Калінінського районного ВДВС м. Донецька ГТУЮ у Донецькій області, у відповідності до ст. 378 КАС України за своїм змістом не змінює сутті постанови адміністративного суду та не спростовує факту неправомірності дій, а є лише наслідком істотного ускладнення виконання рішення суду або неможливості його виконання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, оскільки вони цілком відповідають обставинам справи і нормам закону.

Також судом встановлено, що саме внаслідок протиправної поведінки відповідача позивач вимушений більше чотирьох років звертатися до різних інстанцій для повернення належних йому коштів, за період неповернення коштів їх платіжна спроможність зменшилася, внаслідок чого позивач зазнав душевних страждань, які призвели до зміни звичайного способу його життя. Тому суд вирішив, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, і , керуючись положеннями статті 23 ЦК України, визначив розмір такого відшкодування у розмірі 5 000 грн..

Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, врегульований Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок) (пункт 1 Порядку).

У пункті 3 Порядку визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

При цьому боржники в контексті пункту 2 Порядку - це визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - боржником в контексті пункту 2 вказаного вище Порядку (Головним управлінням Державної казначейської служби у Донецькій області), а на Державне казначейство України покладається функція з виконання рішення суду щодо стягнення коштів з боржника - Головного управління Державної казначейської служби у Донецькій області на підставі виконавчого документу (пункт 3 Порядку).

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд цілком правильно врахував висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 310/5390/16-ц.

Судом також проаналізовані позовні вимоги про стягнення пені з відповідача. Суд виходив з того, що згідно з преамбулою Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 цього Закону суб`єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Пунктом 1.43 статті 1 вказаного Закону встановлено, що учасник/член платіжної системи (далі - учасник платіжної системи) - юридична особа, що на підставі договору з платіжною організацією платіжної системи надає послуги користувачам платіжної системи щодо проведення переказу коштів за допомогою цієї системи та відповідно до законодавства України має право надавати такі послуги.

Згідно з пунктом 11.4 статті 11 цього Закону для проведення переказів через систему міжбанківських розрахунків Національного банку України банки-резиденти, Державна казначейська служба України, Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках відкривають рахунки в Національному банку України.

Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 затверджено Положення про Державну казначейську службу України (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Державна казначейська служба України (Казначейство України) є учасником системи електронних платежів Національного банку України.

Згідно з пунктом 1.8 Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 22 червня 2012 року № 758 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 липня 2012 року за № 1206/21518, розрахунково-касове обслуговування клієнтів здійснюється органами Казначейства відповідно до умов договорів та додаткових договорів між органом Казначейства і клієнтами (додатки 1 та 2 до цього Порядку).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частин першої, третьої та п`ятої статті 45 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи чи його представника (за наявності відповідних повноважень) стягнуті грошові суми можуть бути перераховані державним виконавцем на зазначений ним рахунок у банку або в іншій фінансовій установі чи надіслані на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.

Статтею 3 Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР «Про державну виконавчу службу», чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що районні, районні в містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції є юридичними особами, мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках, гербову печатку. Міністерство юстиції України, Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі мають відповідні рахунки в органах Державного казначейства України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Відповідно до підпунктів 12.1-12.2 пункту 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція № 512/5), чинної на час виникнення спірних правовідносин, органи Державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках. Розрахунки з таких рахунків здійснюються тільки в безготівковій формі. Не допускаються видача та переказ стягнутих державними виконавцями сум стягувачам без зарахування на депозитний рахунок органу ДВС.

Положеннями підпункту 12.12 пункту 12 зазначеної Інструкції закріплено, що у разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов`язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача).

Крім того, згідно з підпунктом 12.13 пункту 12 Інструкції №512/5 після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні.

Відповідно до підпунктів 12.15, 12.18, 12.21 пункту 12 цієї Інструкції підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється особою, відповідальною за ведення книги, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця. При перерахуванні коштів, які належать стягувачу - юридичній особі, списання коштів з відповідних рахунків органу ДВС здійснюється на підставі платіжних доручень. Платіжне доручення підписується керівником органу ДВС та особою, яка уповноважена на ведення відповідного рахунку органу ДВС.

Отже, проаналізувавши наведені норми, суд прийшов до висновку, що зазначені дії засвідчують платіжний, розрахунковий характер відносин, що виникають між органами Державної виконавчої служби, Казначейства та стягувачем.

І на Державну казначейську службу України у цих відносинах, як на учасника системи електронних платежів Національного банку України, розповсюджує свою дію Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція № 22).

Відповідно до пунктів 8.1, 8.4 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів.

За приписами пункту 2.19 Інструкції № 22 розрахункові документи (документи на паперовому носії, що містять доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача), що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Відповідно до пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем.

Судом перевірений розрахунок пені, виконаний позивачем, який не оспорював відповідач, і відповідно до якого сума пені за кожний день прострочення складає 16 574 грн. 31 грн. (165 743,18х10%х кількість днів прострочення), що в цілому не більше 10 % суми.

За приписами частини першої статті 614 ЦК України відповідальність за порушення зобов`язання несе саме та особа, яка порушила зобов`язання, за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 760/11577/15-ц, який у відповідності до ч. 3 ст. 263 ЦПК України врахований судом при вирішенні заявленого спору.

Судом зазначено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, бездіяльність ГУ ДКСУ України у Донецькій області щодо своєчасного перерахування коштів стягувачу визнано протиправною.

Таким чином, вина ГУ ДКСУ у Донецькій області щодо несвоєчасного перерахування коштів є доведеною, і судом вірно зазначено, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та з відповідача підлягає до стягнення пеня у розмірі 16 574 грн. 31 коп..

Аргументи відповідача про те, що ГУ ДКСУ у Донецькій області не опрацьовувало платіжних доручень, за змістом яких необхідно було перерахувати кошти позивачу та як мотив для відсутності підстав для застосування Закону про платіжні системи, судом відхилені, оскільки спростовуються як наведеним рішення адміністративного суду, так і платіжним дорученням № 8618.

З таким висновком суду неможливо не погодитися, оскільки він є обгрунтованим, відповідає обставинам справи. Отже, аналогічні доводи апеляційної скарги не є слушними, були предметом розгляду в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують.

Також неможливо погодитися із твердженнями апеляційної скарги про те, що Головну управління Державної казначейської служби України у Донецькій області не є банківською установою, тому на його дії не розповсюджуються положення пункту 32.2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», оскільки цей закону передбачає таку ж відповідальність для усіх установ - учасників платіжної системи ( п.36.3).

Доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом обставини і невірне застосування норм матеріального права щодо висновків суду зводяться до незгоди із судовим рішенням, не несуть правового обгрунтування, і не впливають на думку колегії суддів щодо правильності рішення суду першої інстанції. Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскарженого рішення, тому в їх задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий: Є.Є. Мальцева

Судді І.П. Мироненко

В.М. Барков