Справа № 510/283/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.05.2019 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Бошков І.Д.,

-за участю секретаря Занфір О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 , позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивач та його представник на задоволенні позову наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту громадянки України - ОСОБА_1 та і/н; копія рішення Ренійського районного суду від 18.07.2018р.; копія договору міни від 20.06.2007р.; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2004р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки; копія довіреності ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачу на підставі договору дарування від 11.08.2004р. № 2159 належить квартира АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно належним чином зареєстровано в реєстрі за ОСОБА_2 20.06.2007р. сторони домовилися про обмін нерухомістю, позивач отримує квартиру АДРЕСА_1 , а відповідач житловий будинок АДРЕСА_2 . Умови договору міни сторонами виконані, майно передано іншій стороні, про що свідчить рішення Ренійського районного суду від 18.07.2018р. З того часу й по сьогодні позивач постійно проживає у вказаній квартирі, відкрито та безперервно володіє усією квартирою, доглядає за її технічним станом, робить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час. Не заперечуючи проти володіння позивачем квартирою відповідач, ухиляється від посвідчення договору міни у нотаріальному порядку.

За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаної квартири, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у квартирі фактично не проживає, знаходиться на постійне проживання в іншій місцевості.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами позивач вважає, що має всі підстави для визнання за нею право власності на квартиру, оскільки більше десяти років продовжує добросовісно, відкрито і безперервно володіти належною відповідачу нерухомістю, яка є предметом спору, слідкує за технічним станом та несе витрати у зв`язку із утриманням квартири, як фактичний власник усієї нерухомості, що підтверджується відповідними доказами, по теперішній час, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на належний відповідачу вищевказаної квартири.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з матеріалів справи та наданих доказів, на підставі договору дарування 2150 від 20.06.2007р. за відповідачем визнано право власності квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ним згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.08.2004 року. Відповідач більше 10 років не проживає у зазначеній квартирі. Позивач з 2007р. проживає у вказаній квартирі, відкрито та безперервно володіє усією квартирою, доглядає за її технічним станом, робить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі тощо, по теперішній час.

Отже, позивач, як фактичний власник спірної квартири, більше десяти років постійно, відкрито та безперервно володіє вищевказаним нерухомим майном, доглядає та стежить за його технічним станом, сплачує комунальні платежі, тощо, та продовжує здійснювати вказані дії по теперішній час. За весь час володіння позивачем нерухомим спірним майном, як добросовісним набувачем, відповідач, як власник вищевказаного будинку, інші правонаступники власника жодного разу не витребували у позивача, вказане нерухоме майно, вимог щодо повернення нерухомості не висували, відповідач у будинку фактично не проживає.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем вищевказаною квартирою є добросовісним (позивач добросовісно, відкрито і безперервно фактично володіє належним відповідачу на праві власності спірною квартирою, більше десяти років, та продовжує вчиняти вказані дії по теперішній час), правомірним, відкритим та безперервним. Таким чином, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 , яка de jure належить відповідачу, однак якою добросовісно, цілком з законних підстав, заволоділа позивач, внаслідок вищевказаних обставин, які знайшли своє підтвердження під час судового засідання, таким чином, суд вважає, що позивач набула право власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на вищевказане нерухоме майно.

Керуючись ст.ст.12,76-81,211,258,259,264-265,268,280,354,355 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 344, 397 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков