Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 307/2273/15-ц

провадження № 61-40001св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

третя особа - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Флорін Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року у складі судді Розмана М. М. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Готри Т. Ю., Собослоя Г. Г., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Ф. М., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянкинедійсним, скасування державної реєстрації указаного договору та повернення земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що відповідно до рішення десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889 йому надано дозвіл на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самочинно збудований ним будинок.

Зазначав, що на підставі заяви від його імені, яку він не подавав, про те, що він відмовляється від указаної земельної ділянки, рішенням дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 26 червня 2012 року № 1079 було переглянуто попереднє рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889 та припинено право користування, вилучено та переведено в землі запасу Тячівської міської ради Закарпатської області раніше надану ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , яка була у його користуванні.

Вважав, що зазначеним рішенням Тячівська міська рада Закарпатської області незаконно позбавила його права користування, оформлення права власності на земельну ділянку та на узаконення самочинно збудованого жилого будинку на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року, що набрало законної сили 10 жовтня 2014 року, визнано недійсним та скасовано рішення дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 26 червня 2012 року № 1079 про припинення права користування частиною земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Однак, незаконно вилучена у нього земельна ділянка на підставі рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року № 1204 була виділена його невістці - ОСОБА_3 . На підставі указаного рішення міської ради відповідачці ОСОБА_3 було видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, що набрало законної сили 10 вересня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року за № 1204 про надання земельної ділянки ОСОБА_3 , а також скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 , виданий 08 жовтня 2012 року Тячівською міською радоюЗакарпатської області Немеш А. М. Отже, підстави, за якими відповідачка ОСОБА_3 набула право власності на указану земельну ділянку відсутні, оскільки рішення міської ради та державний акт на землю скасовано.

Крім того, вказував на те, що йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_3 з метою приховання інформації про незаконне отримання спірної земельної ділянки, на якій розташований побудований ним житловий будинок, продала своєму чоловікові - ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02 листопада 2012 року указану земельну ділянку. Вважав, що зазначений договір купівлі-продажу було укладено для того, щоб приховати незаконність отримання земельної ділянки ОСОБА_3 , тобто без наміру продажу земельної ділянки, з метою ускладнити її повернення законному власнику, а тому цей договір є недійсним.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, який було укладено 02 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про продаж земельної ділянки площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Ф. М. за реєстровим № 1504, недійсним, скасувати державну реєстрацію зазначеного договору купівлі-продажу і повернути указану земельну ділянку ОСОБА_1

Короткий змістрішення суду першої інстанції

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , від 02 листопада 2012 року, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та посвідчено приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Ф. М. за реєстром № 1504, недійсним та скасовано його державну реєстрацію, а указану земельну ділянку повернуто ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , від 02 листопада 2012 року суперечить вимогам статей 316-319, 321, 328, 655 ЦК України, оскільки існував цивільно-правовий спір щодо правомірності набуття права власності на спірну земельну ділянку і у подальшому підстава, на основі якої покупець набув право власності на спірну земельну ділянку відпала, що підтверджується рішеннями Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року та від 15 квітня 2015 року, які набрало законної сили, і указані обставини на підставі статті 61 ЦПК України 2004 року повторному доказуванню не підлягають. За таких обставин, порушене право ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом визнання оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним, скасування його державної реєстрації та повернення спірної земельної ділянки позивачу.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року в частині повернення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 , скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні цієї позовної вимоги. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що рішення десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889 про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самовільно збудований позивачем будинок, є чинним, а рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, що набрало законної сили, рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року № 1204 про надання земельної ділянки ОСОБА_3 визнано протиправним та скасовано, а також скасовано державний акт на право власності на указану земельну ділянку, що указує на укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства, тому цей договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України та скасував його реєстрацію, оскільки таким договором порушуються права позивача на належну йому земельну ділянку, право користування якою останній набув на підставі рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889, яке є чинним.

Щодо повернення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 , то суд апеляційної інстанції виходив з того, що положення абзацу другого частини першої статті 216 ЦК України, якою передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, не підлягають застосуванню у такому випадку, оскільки позивач ОСОБА_1 не є стороною спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення в частині визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та скасування його державної реєстрації та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про повернення земельної ділянки заявником не оскаржується, а тому в силу положень статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильнимзастосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав при укладенні спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки. Позивач ОСОБА_1 не вчинив жодної юридично значимої дії для отримання у власність або у користування земельної ділянки від Тячівської міської ради Закарпатської області. Вважав, що спірним договором купівлі-продажу земельної ділянки права позивача не порушуються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 вересня 2018 року клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року задоволено. Поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року та постанови Апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Тячівського районного суду Закарпатської області зазначену цивільну справ.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

УхвалоюКасаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Тячівського нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Ф. М., про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, скасування державної реєстрації указаного договору та повернення земельної ділянки призначено до розгляду.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що рішенням десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самовільно збудований ним будинок.

На підставі заяви від імені ОСОБА_1 про те, що він відмовляється від земельної ділянки, рішенням дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 26 червня 2012 року № 1079 було припинено право користування, вилучено та переведено в землі запасу Тячівської міської ради Закарпатської області раніше надану ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 вересня 2014 року, що набрало законної сили, зазначене рішення дванадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 26 червня 2012 року № 1079 про припинення права користування частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 визнано недійсним та скасовано.

Незаконно вилучена у позивача ОСОБА_1 земельна ділянка була надана його невістці ОСОБА_3 на підставі рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року № 1204, на яку ОСОБА_3 було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, що набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року № 1204 про надання земельної ділянки ОСОБА_3 , скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , серія НОМЕР_1 площею 0,1000 га, виданий 08 жовтня 2012 року Тячівською міською радою Закарпатської області Немеш А. М.

02 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу указаної земельної ділянки, згідно якого продавець зобов`язалася передати, а покупець прийняти у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, яка належить продавцю ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого Тячівською міською радою Закарпатської області 08 жовтня 2012 року. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Чербаник Ф. М. за реєстровим № 1504.

Позивач ОСОБА_1 , як на підставу для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, посилався на те, що зазначений договір сторонами було укладено для того, щоб приховати незаконність отримання земельної ділянки ОСОБА_3 , тобто без наміру продажу земельної ділянки, з метою ускладнити її повернення законному власнику.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення в частині визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним та скасування державної реєстрації указаного договору ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Статтями 316-319, 328 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частин першої - другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, у якій, зокрема, вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації указаного договору, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, виходив з того, що встановивши, що рішення десятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889 про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекта землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 , на якій розташований самовільно збудований позивачем будинок, є чинним, а рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2015 року, що набрало законної сили, рішення чотирнадцятої сесії шостого скликання Тячівської міської ради Закарпатської області від 10 вересня 2012 року № 1204 про надання земельної ділянки ОСОБА_3 визнано протиправним та скасовано, а також скасовано державний акт на право власності на указану земельну ділянку, що указує на укладення спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки з порушенням вимог чинного законодавства, тому цей договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України та скасував його реєстрацію, оскільки таким договором порушуються права позивача на належну йому земельну ділянку, право користування якою останній набув на підставі рішення Тячівської міської ради Закарпатської області від 29 березня 2012 року № 889, яке є чинним.

Посилання касаційної скарги ОСОБА_4 на те, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів порушення його прав при укладенні спірного договору купівлі-продажу земельної ділянки є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами у справі.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13 грудня 2017 року у нескасованій при апеляційному перегляді частині та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 15 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович