Справа № 640/6774/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2019 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження №640/6774/18 (н/п 2/640/319/19) за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідного інституту радіотехнічних вимірювань» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та компенсації втрати частини середнього заробітку, -
18.04.2018 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та компенсації втрати частини середнього заробітку.
В обґрунтування позову вказала, що 13.10.1988 р. була прийнята на роботу електромонтером в Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань. З 20.10.2014 р. у зв`язку зі скороченням штату працівників служби експлуатації була переведена на посаду контролера контрольно-пропускного пункту охоронної служби. Наказом голови правління-директора ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» №32-к від 06.04.2015 р. була звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України.
Крім того позивач зазначила, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа №640/7618 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ«АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати у зв`язку із затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 р. було стягнуто з ПАТ ?АТ НДІРВ? на користь позивача заборгованість за заробітною платою у розмірі 28484,00 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені працівника в розмірі 4146 грн. 81 коп., інфляційні витрати в розмірі 1239 грн. 57 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1 090 грн., та за послуги ГУ статистики у Харківській області 29 грн. 02 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.09.2015 р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року в частині стягнення інфляційних витрат за січень, лютий, березень 2015 року в розмірі 1239,57 гривень скасовано, в іншій частині позов залишено без змін.

Позивачем було подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 р. та рішення апеляційного суду Харківської області від 03.09.2015 р. по справі №640/7618/15-ц.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 р. рішення Апеляційного суду Харківської області від 03.09.2015 р. скасовано в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20.07.2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 р. змінено в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушеням термінів її виплати. Стягнуто з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 13 317 грн. 63 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Казанцевим Д.О. 23.08.2016 р. було відкрите виконавче провадження по стягненню з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 50067 грн.46 коп.

15.01.2018 р. позивач остаточно отримала цю суму коштів.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденної зарплати у сумі 81 грн. 31 коп. з розрахунку п`ятиденного робочого тижня з 25.06.2015 р. до дати остаточного розрахунку 15.01.2018 р. в сумі 52363 грн. 64 коп

Крім того, просить стягнути з відповідача компенсацію заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (інфляційні втрати) у сумі 9770 грн. 24 коп.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.04.2018 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

03.05.2018 р. на виконання даної ухвали, позивач до канцелярії суду подала заяву, в якій усунула вказані в ухвалі недоліки.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.05.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

21.05.2018 р. представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник вказує наступне.

У приміщеннях відповідача 27-28 липня 2015 р. сталася пожежа, внаслідок чого було знищено значну кількість документів, в тому числі тих, що стосувалися нарахування та виплати заробітної плати колишнім працівникам, зокрема, позивачу. Через це відповідач не має об`єктивної можливості підтвердити або заперечити наявність та розмір боргу перед позивачем, а також погодитися або заперечити формулу позивача щодо нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати позивачу. Станом на сьогодні заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати погашена в повному обсязі. Згідно наказів по підприємству: № 102 від 27.06.2013 р., № 138 від 28.10.2013 р., № 121 від 27.10.2014 р., позивач працював і працює у режимі дводенного робочого тижня, а не 5-денного, що суттєво впливає на розрахунок середнього заробітку. Це підтверджується також укладеними угодами про 2 денний робочий тиждень між відповідачем та позивачем. Навіть за наведеними позивачем даними сума середнього заробітку за дводенного тижня складатиме не 52363,64 грн., а 20945,46 грн. Позивач під час розрахунку порушив приписи п. З Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. У переліку відсутній такий вид нарахування, як середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. Незважаючи на це, позивач у власній формулі розрахунку суми компенсації помилково та необгрунтовано використовує саме розмір несплаченого йому середнього заробітку, до того ж завищеного. Позивачем некоректно відображено суму боргу відповідача. Суми, які зазначені у позовній заяві та у відзиві (запереченнях) на позов, містять в собі частину (19,5 % від нарахованої або визнаної судом), яка підлягає перерахуванню відповідачем не на рахунок позивача, а на відповідні рахунки органів Державної казначейської служби. Необхідність чіткої відповіді на це питання в тексті судового рішення має велике значення для своєчасного та повного виконання відповідачем власних податкових зобов`язань. Також позивач не надав доказів щодо відсутності у нього доходів у період, за який позивач вимагає середній заробіток. Виходячи з вищевикладеного, представник відповідача просить призначити у справі № 640/6774/18 судово-бухгалтерську експертизу (а.с.31-34).

29.05.2018 р. позивачем подано відповідь на відзив. Позивачем зазначено, що вона вважає, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи по змісту позовних вимог.

При цьому твердження у відзиві про те, що в приміщеннях відповідача 27 - 28 липня 2015 р. сталася пожежа (підтверджується Актом від 21.09.2015 р.) внаслідок чого було знищено документи, що стосувалися нарахування та виплати заробітної плати позивачу, та визнання факту, що відповідач не має об`єктивної можливості заперечити наявність та розмір боргу перед позивачем, а також заперечити формулу позивача щодо нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків їх виплати є фактичним визнанням позову в цій частині. Оскільки, відсутність обґрунтованих заперечень проти позовних вимог, це фактичне визнання вказаних вимог. Щодо тверджень відповідача стосовно неможливості погодитися або заперечити формулу позивача щодо нарахування середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, позивач зазначає, що сума компенсації розраховується відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001р. «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відносно середньоденної зарплати позивача у сумі 81,31 грн. слід зазначити те, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Розмір середньоденної зарплати позивача у сумі 81,31 грн. було встановлено рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 р. по цивільній справі 640/7618/15-ц, позов ОСОБА_1 до ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» і тому вказаний розмір не потребує додаткового доказування. Згідно до вищезазначеної постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін І індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.

При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Величини індексів споживчих цін за 2000 -2018 роки наведені у позовній заяві.

Згідно виписки по картковому рахунку, виданою філією «Ощадбанку» 17.02.2018 р., Позивач лише 15.01.2018 р. отримав суму коштів, яку повинен був сплатити відповідач згідно рішення Апеляційного суду Харківської області від 20.07.2016 р.

Однак, згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини підприємства належних сум в день звільнення, підприємство має сплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, Відповідач зазначає, що згідно наказів по підприємству: № 102 від 27.06.2013 р., № 138 від 28.10.2013 р., № 121 від 27Л0.2014 р. позивач працював і працює у режимі дводенного робочого тижня, а не 5-денного.

Наказом голови правління-директора ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» №32-к від 6 квітня 2015 року ОСОБА_1 була звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України (за скорочення штату працівників), тобто не працює на підприємстві.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством (стаття 34 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (а.с.51-54).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.07.2018 р. постановлено призначити у справі судово-бухгалтерську експертизу, на вирішення якої поставити питання:

Який розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати відповідача ПАТ «АТ НДІРВ» перед позивачем ОСОБА_1 за період з 25.06.2015 р. по 15.01.2018 р.

Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

27.02.2019 р. до суду з ХНДІСЕ ім. проф. М.С. Бокаріуса надійшла дана справа з висновком судової економічної експертизи № 18651 від 14.01.2019 р. та ухвалою суду від 01.03.2019 р. поновлено провадження у справі.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, до канцелярії суду позивачем подано заяву про проведення засідання по справі та винесення рішення без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце даного судового засідання, позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено та сторонами не заперечується факт, що ОСОБА_1 працювала у Публічноу акціонерному товаристві «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» з 13.10.1988 р. по 06.04.2015 р.

06.04.2014 року згідно наказу №32-к ОСОБА_1 було звільнено за скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 р. стягнуто з ПАТ ?АТ НДІРВ? на користь позивача заборгованість за заробітною платою у розмірі 28484,00 грн., компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені працівника в розмірі 4146 грн. 81 коп., інфляційні витрати в розмірі 1239 грн. 57 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1 090 грн., та за послуги ГУ статистики у Харківській області 29 грн. 02 коп. (а.с.9-10).

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 р. рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 р. в частині стягнення інфляційних витрат за січень, лютий, березень 2015 року в розмірі 1239,57 гривень скасовано, в іншій частині позов залишено без змін (а.с.11-13).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 р. рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 р. скасовано в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати та направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.16-18).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2016 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 р. змінено в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушеням термінів її виалати. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 13 317 грн. 63 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін (а.с.14-15).

15.01.2018 р. позивач отримала кошти за рішенням суду, що підтверджується випискою по картковому рахунку, виданою філією «Ощадбанку» 17.02.2018 р. (а.с.19).

12.02.2018 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяном А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52030450 про стягнення з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 48 948,44 грн. у зв`язку тим, що виконавчий документ фактично виконано в повному обсязі (а.с.41).

12.02.2018 р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Барсегяном А.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52030554 про стягнення з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 1119,02 грн. у зв`язку тим, що виконавчий документ фактично виконано в повному обсязі (а.с.42).

Відповідачем не заперечується факт того, що заборгованість по заробітній платі на день звільнення позивача виплачена не була.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що стягненню на її користь з відповідача підлягає сума середнього заробітку на весь час затримки повного розрахунку до дати фактичного проведення повного розрахунку.

Згідно з висновком судової економічної експертизи № 18651 від 14.01.2019 р., яка була проведена за клопотанням представника відповідача, середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 25.06.2015 по 15.01.2018 р. (включно), з вирахуанням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, тобто який підлягяє до виплати ОСОБА_1 : при повному рабочому тижні з урахуванням визначеної дослідженням середньої зарплати, зазначеної в рішення Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2015 р. 81,31 грн., обчислено в загальній сумі - 42087,28 (сорок дві тисячі вісімдесят сім грн. 28 коп.) (а.с.156-163).

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення цього періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають біти виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, які належать працівнику при звільненні, проводиться в день звільнення, при цьому про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в визначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗПП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої ( годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середнього динна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Зважаючи на зазначене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середнього заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

Крім того, суд зазначає, що невиконання роботодавцем вимог ст. 116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 цього ж Кодексу моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, у тому числі за рішенням суду.

Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13 роз`яснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівником не були виплачені йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс 11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс 11.

Позивачем ОСОБА_1 , заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2015 року до дати фактичного проведення повного розрахунку, тобто до 15.01.2018 р.

Таким чином, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 25.06.2015 р. по 15.10.2018 р. ( включно) , з вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, тобто який підлягає до виплати ОСОБА_1 при повному робочому тижні з урахуванням середньоденної заробітної плати, зазначеної в рішенні Київського районного суду м.Харкова від 24.06.2015 р. - 81,31 грн. в загальній сумі 42087,28 грн., як визначеноу висновку судової економічної експертизи №18651 від 14.01.2019 р.

ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» не наданого жодного документу, який би спростував розрахунок середньої заробітної плати у вказаному розмірі, наданий висновком судово-економічної експертизи, проведеної за клопотанням представника відповідача.

Щодо вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 76 , ч. 1, 2 ст. 77, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідач ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» не заперечує того, що ним не здійснена виплата позивачці всіх сум, що належали їй при звільненні.

Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013у щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексів законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять компенсаторні виплати.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (1 січня 2001 року).

Аналогічні норми закріпленні в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вказані положення та факт не виплати заробітної плати позивачу, проти чого не заперечував відповідач у своєму відзиві, має також обов`язок здійснити виплату, компенсації, передбаченої Законом.

Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який сплачується доход, до уваги не береться).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Згідно п. 4 вказаного Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період не виплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів для розрахунку та стягнення суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Стаття 233 КЗпП України встановлює тримісячний строк як загальний строк для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 20, 25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує, на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

У цьому разу перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті на їх належність, допустимість, достовірність, достатність, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.06.2015 року до дати фактичного проведення повного розрахунку такими, що підлягають задоволенню у розмірі 42087,28 грн., відповідно до розрахунку, визначеному судово-економічною експертизою.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи).

На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 116, 117, 233, 237-1 КЗпП України, ст..2, 12, 13, 19, 49, 81, 141, 263 - 266, 268, 273, 274, 275, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідного інституту радіотехнічних вимірювань» (, місце знаходження: 61054 м. Харків, вул.. Академіка Павлова б.271) на користь ОСОБА_1 (місце перебування АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17.12.1996 р., ІПН НОМЕР_2 ) суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника в розмірі 42087 (сорок дві тисячі вісімдесят сім) гривень 28 копійок, інфляційні витрати за період з червня 2015р. по лютий 2018 р. в розмірі 9770 (дев`ять тисяч сімсот сімдесят) гривень 24 копійки, а всього 51857 (п`ятдесят одну тисячу вісімсот п`ятдесят сім) гривень 52 копійки.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідного інституту радіотехнічних вимірювань» (код , місце знаходження: 61054 м. Харків, вул.. Академіка Павлова б.271) на користь держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/ 22030106, код отримувача ( код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача: 6001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_1 , місце перебування АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17.12.1996 р., ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «АТ Науково-дослідного інституту радіотехнічних вимірювань», , місце знаходження: 61054 м. Харків, вул.. Академіка Павлова б.271).

Повне судове рішення складено 07.06.2019 р.

Суддя Чередник В.Є.