Ухвала

15 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 127/16591/18

провадження № 61-6856ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Піпком Андрієм Миколайовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд провести поділ спільної сумісної власності та визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 698 819,00 грн. Також ОСОБА_2 просив суд стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 11 276,80 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено.

Поділено спільну сумісну власність колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , виділивши на праві власності: ОСОБА_2 Ѕ (ідеальну) частку квартири АДРЕСА_1 ; ОСОБА_1 Ѕ (ідеальну) частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 494,09 грн судового збору, 1 500,00 грн витрат на правничу допомогу, у стягненні інших витрат на правничу допомогу відмовлено.

27 березня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направила касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила змінити оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат.

08 квітня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_2 через адвоката Піпка А. М. направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив змінити оскаржувані судові рішення в частині розподілу судових витрат, а саме витрат на оплату правничої допомоги.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарги подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору в даній справі є поділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 , оціночна вартість якої становить 698 819,00 грн. Крім того, ОСОБА_2 просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 11 276,80 грн.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Також ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2019 року становить 960 500,00 грн.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана адвокатом Піпком А. М., містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки містить виключну правову проблематику щодо застосування судами частини п`ятої статті 137 ЦПК України при розподілі судових витрат між сторонами. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 через адвоката Піпка А. М. подали касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану адвокатом Піпком Андрієм Миколайовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати особам, які подавали касаційні скарги.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько