П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Київ

Справа № 361/90/18

Провадження: № 22-ц/824/7985/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Радзівіл А.Г., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

В січні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (після зміни назви АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 3921,43 доларів США та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 у порушення умов кредитного договору № К3V0AN23463754, укладеного між сторонами 01.02.2008 року, свої зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 29 листопада 2017 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 11278,08 доларів США, яка складається із наступного: 3734, 77 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 186,66 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 28,66 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7327,99 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути із відповідача 3921,43 доларів США, з яких: 3734,77 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 186,66 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року в задоволенні позову АТ КБ«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2008 року за № К3V0AN23463754 в розмірі 3921,43 доларів США відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник АТ КБ «ПриватБанк», повторно викладаючи обставини справи, зазначила, що позивачем не було змінено строк виконання зобов`язання з 30.01.2015 року на 10.04.2014 року. АТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_1 письмове повідомлення про існування у неї простроченої заборгованості по кредиту і необхідності погашення цієї суми. Отже, строк для виконання зобов`язання за кредитним договором змінено не біло.

Вказувала, що правові підстави для застосування статті 613 ЦК України відсутні, оскільки суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не постановляв ухвалу про витребування доказів на підтвердження наявності заходів щодо реалізації предмета застави, у відповідності до вимог частини 7 статті 81 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив істотні обставини справи, а саме наявність у позивача зобов`язань передбачених умовами договору, в здійсненні продажу предмета застави, наявність або відсутність довіреності на реалізацію предмета застави, наявність або відсутність заходів вчинення дій, направлених на реалізацію предмета застави та інше.

Відповідач правом відзиву відповідно до статті 360 ЦПК України не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що 01 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № К3V0AN23463754. Відповідно до умов вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 12119,27 доларів США на термін до 30 січня 2015 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.

За умовами цього правочину ОСОБА_1 одержала у кредит - 12119,27 доларів Строк користування кредитними коштами - до 30 січня 2015 року. Мета кредиту: а) частина кредиту в розмірі - 11 214,29доларів США надана для придбання автомобіля; б) частина кредиту в розмірі - 673,95 доларів США надана для оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; в) частина кредиту в розмірі - 6,75доларівнадана для оплати реєстрації предмета застави в державному реєстрі; г) частина кредиту в розмірі - 224,29доларівнадана для оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту. Процентна ставка - 10,56 річних. У заставу передано транспортний засіб марки "CHERY", модель "A 15 AMULET", 2008 року випуску, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На дату підписання договору за домовленістю сторін вартість предмета застави становить - 56620 грн. Станом на дату підписання правочину розмір забезпечених вимог становить - 18295,16 доларів, й додатково нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником за договором.

Відповідно до вказаного договору, погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Як убачається із рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2014 року позов був задоволений частково, звернуто стягнення на автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET, реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 року випуску в межах суми боргу в розмірі 4203,61 дол. США, що у співвідношенні іноземної валюти до національної грошової одиниці складає 53007,57 грн. В частині вилучення і передачі предмету застави, зобов`язання передати комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію, укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншим покупцем було відмовлено.

Із наданого під час розгляду вказаної справи розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року убачається, що позивач зазначав, що станом на 10 квітня 2014 року заборгованість за цим правочином у позичальника перед банківською установою становить 4203,62 доларів США (заборгованість за кредитом - 3809,77доларів, в тому числі прострочене тіло 1718,95доларів США, заборгованість за відсотками - 81,85доларів США, в тому числі прострочені відсотки 75,93 доларів США, заборгованість з комісії - 8,06дол. США, заборгованість з пені - 84,88доларів США. Всього заборгованість за кредитом - 3984,56 доларів США. Штраф (фіксована частина) 19,83доларів США, Штраф (відсоток від суми заборгованості) 199,23 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, а вище зазначене рішення суду залишено без змін.

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погодившись із ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 грудня 2014 року, подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України, який 13 травня 2015 року скасував зазначену ухвалу і передав справу на новий розгляд до Апеляційного суду Київської області.

26 жовтня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області задоволено частково апеляційну скаргу банку та скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області в частині визначення способу реалізації. Визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що направивши відповідачу письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї суми заборгованості, позивач змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 30 січня 2015 року на 10 квітня 2014 року, тому кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нараховувати та стягувати з відповідача відсотки за даним кредитним договором, що відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 564/2199/15-ц, провадження № 61 -2404св18. Позивач не надав до суду будь-яких доказів на підтвердження вчинення будь-яких дій для реалізації заставного майна згідно рішення Апеляційного суду Київської області 26 жовтня 2015 року.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Згідно статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини 1 статті 627, 629 ЦК України згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підтвердження своїх вимог Банком надано розрахунок заборгованості від 01.02.2008 року, в якому вказано, що, крім іншого, ОСОБА_1 станом на 29.11.2017 року має заборгованість за тілом кредиту 3734,77 доларів США та заборгованість по процентам 186,66 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо відмови у стягненні заборгованості по тілу кредиту з огляду на таке.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідо до статті 572 ЦК України всилу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Матеріали справи свідчать, що в забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № К3V0AN23463754 від 01 лютого 2008 року, ОСОБА_1 у заставу було передано транспортний засіб марки "CHERY", модель "A 15 AMULET", 2008 року випуску, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. На дату підписання договору за домовленістю сторін вартість предмета застави становить - 56620 грн. Станом на дату підписання правочину розмір забезпечених вимог становить - 18295,16 доларів, й додатково нараховані проценти та винагороди, а також інші суми, що можуть підлягати сплаті позичальником за договором.

Згідно статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За приписами пунктів 1, 2 статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначено вище, рішенням Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2015 року було визначено спосіб реалізації заставного майна шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк», з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, з початковою ціною, відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору в розмірі 56620 грн.

Згідно акту прийому-передачі транспортного засобу від 23 травня 2016 року вбачається, що 19 травня 2016 року відповідач ОСОБА_1 передала представнику ПАТ КБ «ПриватБанк» Чорбану М.В . автомобіль марки СНЕRY, модель А 15 АМULET, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, три комплекти ключів Автомобіль прийняв на стоянку банку ОСОБА_4 23 травня 2016 року (а.с.47).

Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

З аналізу змісту і суті взаємопов`язаних кредитних і заставних зобов`язань можна дійти висновку, що факт прийняття кредитором від боржника предмета застави для його подальшої реалізації, що передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору, породжує для кредитора обов`язок вчинити необхідні для цього дії протягом розумного строку (якщо відповідний строк не визначено законом або договором). Ухилення від учинення таких дій зумовлює виникнення прострочення з боку кредитора.

Матеріали справи свідчать, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до Броварського міськрайонного суду Київської області у травні 2014 року з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, вказував що заборгованість по кредиту складає 4203,61 доларів США, що еквівалентно 53007,57 грн., а відповідно до оцінки майна, визначеної пунктом 17.10 кредитно-заставного договору автомобіль оцінений у розмірі в розмірі 56620 грн., що цілком покриває розмір заборгованості ОСОБА_1 .

Згідно висновку Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості по процентах з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пенєю.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи убачається, що 23.03.2009 року ПАТ "Приватбанк" направив ОСОБА_1 вимогу, в якій з посиланнями на статтю 1056 ЦК України,вимагав в тижневий термін з дати одержання вказаного повідомлення повернути суму кредиту, проценти, комісію та штрафні санкції у повному обсязі, повідомляв про наслідки непогашення заборгованості, в тому числі й про намір провести звернення стягнення на предмет застави (а.с. 88).

Отже, направленням вказаної вимоги ОСОБА_1 , ПАТ "Приватбанк" переніс строк виконання зобов`язання з 30 січня 2015 року на 23.04.2009 року.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом повинно припинитись зі спливом строку кредитування та після спливу такої дати, АТ КБ «ПриватБанк» не має права нараховувати проценти за користування кредитом.

Такий правовий висновок також викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на той факт, що Банком строк для виконання зобов`язання не змінено спростовується матеріалами справи.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції в порушення вимог процесуального права не постановлено ухвалу про витребування доказів, колегія суддів вважає неприйнятливи та такими, що не заслуговують на увагу, оскільки доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль