КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2231/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року у складі судді Уль`яновської О.В.,

у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» (надалі - ТОВ Столичний комфорт») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, у розмірі 176 288 грн. 95 коп.

Позивач зазначав, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 загальною АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 грудня 2006 року. Вказана квартира знаходиться на балансі та обслуговуванні ТОВ «Столичний комфорт», що підтверджується актом прийому-передачі будинку на баланс.

Посилаючись на те, що відповідач користується житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, між тим, кошти за користування ними сплачувала не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, товариство просило позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2018 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості у розмірі 176 288 грн. 95 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договір № 127 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території було підписано ще до моменту набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру, при цьому на неодноразові пропозиції відповідача підписати договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивачем їх було проігноровано.

Крім того, після отримання дозволу від Директора ТОВ «Столичний комфорт» ОСОБА_2 , уповноваженою відповідачем спеціалізованою організацією з проведення робіт по проектуванню, проведенню замірних робіт та робіт по монтуванню зазначеного обладнання, здійснено роботи по монтуванню у квартирі АДРЕСА_1 системи, яка повністю забезпечує відповідача та її родину у кондиціонуванні, теплі та гарячій воді у цій квартирі.

ОСОБА_1 зазначає, що нею ніколи не споживались послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 та споживання гарячої води, що зокрема підтверджується й експертним будівельно-технічним дослідженням від 24 листопада 2011 року, здійсненим ТОВ «ІСТЕРН ПАРТНЕР», яким складено акт про відключення вказаної квартири від загально будинкової системи опалення та від системи гарячого водопостачання.

Посилаючись на вищевказане та те, що сума заборгованості є недоведеною, що зокрема підтверджується й змістом ухвали Святошинського районного суду м. Києві від 28 березня 2017 року, а у відповідності до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, указано період без застосування строку позовної давності, відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши представників ОСОБА_1 , які підтримали апеляційну скаргу, представника ТОВ Столичний комфорт», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Як убачається з акту прийому-передачі на баланс для зарахування в основні фонди житлового будинку міста Києва від 01 травня 2006 року, житловий будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі та експлуатується ТОВ «Столичний комфорт» (а.с.14 т.1).

Встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 грудня 2006 року (а.с.11 т.1).

Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуг з постачання питної води та водовідведення, підтверджується договором від 13 вересня 2007 року №07681/5-08 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, на умовах якого товариство отримує послугу водопостачання від ПАТ «АК «Київводоканал» та надає послуги відповідача (а.с.18 т.1).

Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуг з постачання гарячої води та послуги з опалення, підтверджується договором від 01 березня 2008 року № 9015059 «На постачання теплової енергії у гарячій воді», на умовах якого товариство отримує теплову енергію від ПАТ «Київенерго» та надає відповідачеві послугу з гарячого водопостачання та послугу з опалення (а.с.20 т.1).

Факт надання ТОВ «Столичний комфорт» відповідачеві послуги з утримання будинку та прибудинкової території, підтверджується: договором від 01 квітня 2008 року № 1297 на вивезення твердих побутових відходів (а.с.21 т.1); договором від 01 липня 2015 року № 206 на технічне обслуговування ліфтів (а.с.22 т.1); договором від 15 листопада 2007 року № 41100 на постачання електричної енергії (а.с.24 т.1).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з метою врегулювання цивільно-правових відносин, між ТОВ «Столичний комфорт» та відповідачем було укладено договір про надання послуг №127 від 28 лютого 2006 року (а.с.25 т.1).

Згідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.

Положеннями ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України встановлено, що за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Положенням ч. 2 ст. 4 ЦК Українивстановлено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги ту обставину, що в процесі прийняття спеціального закону, а саме Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зміни до Цивільного кодексу України Верховною Радою України не розглядалися та не приймалися, стосовно спірних правовідносин норми спеціального закону не можуть конкурувати з нормами основного акту цивільного законодавства.

Разом із цим, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав застосування до виниклих правовідносин положень частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання й покладення на відповідача обов`язку виплатити виниклу заборгованість, а також інфляційні витрати та 3 % річних від суми боргу.

Твердження апеляційної скарги про те, що квартира АДРЕСА_1 відключена від центрального опалення, а тому відповідач не повинна нести витрати з опалення - безпідставні.

Так, згідно п. 24 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» №630 від 21 липня 2005 року, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання (п.26 Правил №630 від 21 липня 2005 року).

При цьому, Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України наказом «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання» № 4 від 22 листопада 2005 року затвердило «Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», з якого слідує, що від системи централізованого опалення можливе відключення лише цілого будинку, а не окремої квартири.

Положенням ч. 5 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23 грудня 2014 року та постановою Вищого господарського суду України від 17 лютого 2015 року, у справі № 910/14991/14 за позовом ТОВ «Столичний комфорт» до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України, третя особа: ОСОБА_1 про часткове скасування рішення, визнано доведеним самовільне відключення ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та не є підставою для звільнення споживача від оплати за фактично надані, але не використані споживачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с.139-165 т.1).

Отже, обставини, встановлені судом господарського судочинства, не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи.

Таким чином, доводи відповідача щодо відключення її квартири від централізованого опалення не заслуговують на увагу, а отже, відповідач повинна сплачувати вартість послуги опалення.

Посилання апеляційної скарги про те, що відомості обліку споживання теплової енергії у будинку АДРЕСА_1 не можуть бути належним доказом, оскільки не засвідчені печаткою ПАТ «Київенерго», безпідставні, оскільки як свідчить наявна в них інформація добове споживання теплової енергії згідно даних лічильника у згаданій відомості щоденно вносив відповідальний працівник ТОВ «Столичний комфорт» й вказана інформація щомісячно отримувалася представником ПАТ «Київенерго» (а.с.37-45 т.3).

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного нарахування вартості опалення, виходячи з житлової площі будинку, вказаному в акті прийому-передачі будинку на баланс, безпідставні, остільки з долученої до справи інформації про характеристики житлового будинку та споживачів послуг, складеної ТОВ «Столичний комфорт», загальна площа житлового приміщення фактично становить 12 301,20 кв.м., а опалювальна - 11 542, 90 (а.с.64-67 т.3).

З урахуванням долучених до справи доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав до стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Отже, посилання апеляційної скарги про те, що договір № 127 про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території було підписано ще до моменту набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру, при цьому на неодноразові пропозиції відповідача підписати договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивачем їх було проігноровано, колегія суддів визнає такими, що не спростовують наявність у відповідача обов`язку сплати коштів за користування житлово-комунальними послугами та порушення такого зобов`язання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що спростовуються долученими до справи відомостями обліку споживання теплової енергії по буд. Верховинна АДРЕСА_1 , а також відомістю «Інформація про характеристики житлового будинку та споживачів послуг», твердження апеляційної скарги про недоведеність споживання відповідачем комунальних послуг та неправильне нарахування суми заборгованості (а.с.63-67 т.2).

Разом з тим, з встановленим судом розміром заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 погодитися неможливо, враховуючи таке.

Звертаючись у суд з позовом 14 грудня 2017 року, ТОВ «Столичний комфорт» просив стягнути з ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , заборгованість за період з 01 січня 2007 року по 01 грудня 2017 року, у сумі 176288 грн. 95 коп., з яких заборгованість за житлово-комунальні послуги становить 108 748 грн. 43 коп., збитки від інфляції - 56 324 грн. 94 коп. та 3 % річних - 11 215 грн. 58 коп. (а.с.6-10 т.1).

Зі справи убачається, що представник відповідача під час розгляду справи в суді першої інстанції посилався на пропуск позивачем строку позовної давності, який просив застосувати (а.с.51 т.1).

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст. 257, ч.ч.1, 2 ст. 264 ЦК України зазначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

Відповідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Враховуючи, що судовий захист права ТОВ « Столичний комфорт» на стягнення грошових коштів за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України щодо переривання строків позовної давності поданням заяви про видачу судового наказу викладена в постанові від 13 січня 2016 року по справі № 6-931цс15 та постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як свідчать матеріали справи, 28 грудня 2016 року ТОВ «Столичний комфорт» звернулося у Святошинським районним судом м. Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, яку ухвалою суду від 10 січня 2017 року задоволено й видано судовий наказ про стягнення з боржника на користь ТОВ «Столичний комфорт» заборгованості, у сумі 114711 грн. 34 коп. та судових витрат.

Між тим, ухвалою того ж суду від 28 березня 2017 року на підставі заяви ОСОБА_1 судовий наказ скасовано й роз`яснено стягувачу право заявити вимоги в порядку позовного провадження (а.с.4 т.1, 219 т.2).

Отже, приймаючи до уваги зазначене, строк позовної давності для звернення до суду з позовом переривався у зв`язку з зверненням ТОВ «Столичний комфорт» із заявою про видачу судового наказу, а тому позивач має право заявляти вимоги про стягнення заборгованості, з врахуванням позовної давності, встановленої ст. 257 ЦК України, починаючи з 28 грудня 2013 року і по 01 грудня 2017року.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи представника ТОВ «Столичний комфорт» про те, що боржник, сплативши у травні 2015 року 520 грн. в рахунок сплати заборгованості, перервав строк позовної давності, остільки, як убачається з долучених до справи доказів, грошові кошти, в сумі 520 грн., ОСОБА_1 було сплачено у якості плати за надані позивачем інші послуги, з паркування (а.с.106,135 т.2).

Зі змісту долученого до справи розрахунку заборгованості, який узгоджується із долученими до справи доказами, убачається, що з 28 грудня 2013 року по 01 грудня 2017 року за опалення та холодну воду та водовідведення сума заборгованості складає 69953 грн. 83 коп.

Отже, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляція з суми боргу становить - 88 349 грн. 74 коп., а 3 % річних - 8 244 грн. 97 коп.

Між тим, у позові період з 2007 року по грудень 2017 року ТОВ «Столичний комфорт» визначено збитки від інфляції в меншому розмірі - 53141 грн. 62 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України та меж заявлених вимог, з ОСОБА_1 підлягає стягненню інфляційне збільшення, у розмірі 53 141 грн. 62 коп.

З урахуванням зазначеного, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача за період з 28 грудня 2013 року по 01 грудня 2017 року складає 131 340 грн. 42 коп., з яких : за опалення та холодну воду та водовідведення заборгованість становить 69953 грн. 83 коп., інфляційні - 53 141 грн. 62 коп. та 3% річних - 8 244 грн. 97 коп.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладені обставини, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Столичний комфорт», шляхом зменшення суми з 176 288 грн. 95 коп. до 131 340 грн. 42 коп.

Також колегія суддів дійшла висновку про необхідність поновлення виконання рішення суду першої інстанції, зупинене ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2018 року, з урахуванням внесених апеляційним судом змін в частині суми заборгованості.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року змінити в частині розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Столичний комфорт», зменшивши суму з 176 288 грн. 95 коп. до 131 340 грн. 42 коп.

Поновити виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2018 року, зупинене ухвалою Київського апеляційного суду від 29 грудня 2018 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: