САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/2110/19
2/206/757/19
УХВАЛА

22 травня 2019 року у м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

розглянувши матеріали заяви представника позивача, адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права спільної сумісної власності та поділ його в натурі,

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом визнання права спільної сумісної власності та поділ його в натурі.

Разом з позовною заявою 11 квітня 2019 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження будь-яким шляхом та будь-яким особам 13/50 частини домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 1350кв.м.

Ухвалою судді від 15 квітня 2019 року заяву представника позивача, адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича про забезпечення позову повернуто заявнику, через її невідповідність вимогам, визначеним у п. п.3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України

21 травня 2019 року представник позивача повторно звернувся з заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження будь-яким шляхом та будь-яким особам 13/50 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці 1350кв.м.

Заява мотивована тим, що, відповідач не визнає тієї обставини, що майно (будинок) є спільним сумісним та підлягає поділу з позивачкою. Крім того, оскільки воно було придбане до шлюбу, то перешкод в його реалізації відповідачем треті особам не виникає. Наразі від сусідів стало відомо, що відповідач здійснює пошук покупців на будинок, а отже у найближчий час він буде відчужений. Якщо спірне майно буде реалізовано відповідачем до закінчення розгляду справи, це унеможливить виконання рішення та призведе до порушення прав позивачки. Вона буде зобов`язана звертатись з позовом про витребування майна у третіх осіб, чиї права в результаті також будуть порушені. Тобто, не застосування заходів забезпечення позову на даному етапі призведе до низки обставин, які потягнуть за собою порушення прав певної кількості осіб. Пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення - 1. 00 грн.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову та доданих матеріалів, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборонити вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, зміст і форма відповідної заяви про забезпечення позову має відповідати вимогам, викладеним у ст. 151 ЦПК України.

Дослідивши зміст поданої заяви, слід дійти висновку, що представником позивача не у повній мірі виконано вимоги щодо змісту поданої заяви, зокрема заявником не було зазначено у заяві обґрунтування застосування забезпечення позову, як того вимагає положення п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України оскільки посилання на статті ЦПК України та посилання на те, що відповідач не визнає тієї обставини, що майно (будинок) є спільним сумісним та підлягає поділу з позивачкою. Оскільки воно було придбане до шлюбу, то перешкод в його реалізації відповідачем треті особам не виникає, а отже зрозуміло, що намагатиметься якомога скоріше будь-яким чином відчужити його третім особам не може бути належним обґрунтуванням застосування забезпечення позову, як того вимагає п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Заява містить лише особисту думку та припущення, що відповідач може в будь-який час вчинити відчуження домоволодіння та може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Посилання представника позивача на те, що відповідач здійснює пошук покупців на будинок, а отже найближчий час він буде відчужений нічим не підтверджено.

Також, представником позивача взагалі згідно до п. 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не зазначено обґрунтування необхідності застосування такого заходу забезпечення позову як шляхом накладення заборони відчуження будь-яким шляхом та будь-яким особам 13/50 частини домоволодіння без конкретизації, яким саме шляхом.

Окрім цього, у відповідності до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Суд, також, звертає увагу, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, тому суд приходить до висновку, що необхідно повернути заявнику заяву про забезпечення позову, як таку, що не відповідає ст. 151 ЦПК України.

З врахуванням вказаних обставин, заява про забезпечення позову не відповідає вимогам, встановленим законом і підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ

Заяву представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову - повернути представнику позивача.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Сухоруков