Апеляційне провадження № 22-ц/824/6671/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 червня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 370/580/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Макарівського районного суду Київської області, ухваленого 25 лютого 2019 року в приміщенні судупід головуванням судді Косенко А.В.,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого чоловіка ОСОБА_2

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із заінтересованою особою вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 Зазначала, що проживають разом, ведуть спільне господарство, мають спільні обов`язки по утриманню доньки. ОСОБА_2 поводиться з нею та їх донькою зухвало, розв`язно та агресивно. Образи та психологічний тиск на неї здійснюється щодня, має систематичний та тривалий характер. Намагання вчинити дії насильницького характеру виникали неодноразово. З цих підстав викликалася поліція. Зокрема, 16.09.2018 ОСОБА_2 вчинив насильницькі дії по відношенню до неї, які виявилися у тілесних ушкодженнях побоях, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Крім застосування фізичного насильства щодо неї, чоловік постійно погрожує позбавити її та їх спільну доньку житла, тримає їх в постійному страху. Вважає, що є всі наявні підстави для видачі щодо заінтересованої особи обмежувального припису.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року в задоволенні заяви про видачу обмежувального напису відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права,яке полягає в неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення та неналежній правовій оцінці доказів, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд безпідставно не врахував її доводи про те, що ОСОБА_2 стосовно неї вчиняв як психологічний вплив ( принижував словами, нецензурно висловлювався, ображав), так і фізичний , який виражався у нанесенні тілесних ушкоджень, на підтвердження чого вона надала остатньо належних доказів.

Вважає висновок суду про відсутність підстав для задоволення її заяви необґрунтованим та незаконним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній, підтримала та просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення її заяви.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу відхилити,а рішення суду залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що остання не надала достатніх належних доказів того,що вона страждає від домашнього насильства в розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також з того, що матеріали справи не містять достатніх доказів, що саме заінтересована особа ОСОБА_2 є її беззаперечним кривдником,з огляду на що вважав,що відсутні наявні ризики настання для неї тяжких наслідків.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є подружжям з 25 вересня 1999 року (ас. 6).

Мають доньку ОСОБА_3 ,народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас. 6).

Всі разом зареєстровані та проживають в АДРЕСА_1 (ас. 5).

19.09.2018року згідно постанови Макарівського районного суду Київської області Старовойтенка В.В П притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170,00 грн., за те, що 16.09.2018 близько 19:10 години в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив насильство в сім`ї, тобто умисно вчиняв дії фізичного, психологічного характеру, а саме: застосовував фізичне насильство до своєї дружини ОСОБА_1 , що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрожував, ображав, внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_1 , чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (ас. 7).

З листа-відповіді Макарівського ВП Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області від 16.09.2018 вбачається, що 16.09.2018 до чергової частини Макарівського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_2 буянить. Вказане повідомлення зареєстровано в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події від 16.09.2018 за № 5836, по приїзду на місце події на ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Окрім того, 17.10.2018 до чергової частини Макарівського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що його дружина не повертає документи, по приїзду на місце події ОСОБА_2 написав заяву про її не розгляд. Також, 23.10.2018 до чергової частини Макарівського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , про те, що її чоловік ОСОБА_2 вчинити самогубство, проте по приїзду на місце події працівниками поліції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до поліції передчасно, конфлікт з чоловіком вирішила самостійно.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою,яка постраждалавід домашньогонасильства, або її представником у випадках,визначених ЗакономУкраїни «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII (Закон № 2229-VIII).

Згідно з п. п. 3, 4, 14, 15, 17ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, як подружжя та колишнє подружжя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 даного Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого чоловіка ОСОБА_2 , заявниця ОСОБА_1 обґрунтувала вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне насильство (принижує), застосовує фізичне насильство, внаслідок якого потерпіла отримувала тілесні ушкодження. Поводить себе з нею та їх донькою зухвало, розв`язно та агресивно

Надавши цим доводам та на поданим на їх підтвердження доказам належну правову оцінку, судом першої інстанції вірно встановлено, що між подружжям склалися неприязні відносини, які виникли з різних сімейних питань і звернення дружини із заявою до органів поліції, не підтверджує факт домашнього насильства відносно неї, оскільки такі стосунки є наслідком конфлікту між подружжям з приводу поділу та користування майном та питань спілкування батька з донькою.

За поясненнями обох Старовойтенків, спір триває і по теперішній час,оскільки справа про розірвання їх шлюбу та поділу майна ще знаходиться на розгляді в суді.

Під час розгляду справи, ОСОБА_1 не заперечувалась також, відсутність з боку чоловіка домашнього насильства відносно їх доньки ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 надані :характеристики з місця його роботи та по місцю проживання, в яких останній характеризується позитивно;довідку Макарівського відділення поліції від 2 квітня 2019 року про те, що протягом 2018-2019 років він звертався до поліції з приводу неправомірної поведінки ОСОБА_1 ,яка влаштовує йому постійні провокації, а також довідку з Макарівської районної лікарні про те, що на обліку у лікаря психіатра він не перебуває.

Зазначені докази також підтверджують наявність конфлікту між ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на те, що постановою суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності встановлено спричинення останнім фізичного насильства дружині, яке завдало болю, було предметом дослідження суду першої інстанції і апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що в абзаці першому описової частини зазначеній постанові встановлено, зокрема, що «застосував фізичне насильство до своєї дружини ОСОБА_1 , що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень…» і ймовірно "внаслідок чого могла бути завдана шкода фізичному або психологічному здоров`ю ОСОБА_1 ."

Вказана постанова суду набрала законної сили та є чинною.

Ні під час розгляду справи в суді першої інстанції,а ні в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження також і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, з огляду на що підстави для видачі обмежувального припису відсутні.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

Так, в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведене та встановивши відповідно до ст. 375 ЦПК України , що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом 30 днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 червня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: