КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________
Справа №758/7577/15-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2778/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року (суддя Васильченко О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дітей,

встановила:

у липні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, який неодноразово змінювала, і остаточно просила стягнути з відповідача аліменти на двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 2 липня 2015 року і до досягнення дітьми 18 років.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, а у червні 2015 року звернулися до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач стверджувала, що після припинення шлюбних стосунків з відповідачем, вони проживають окремо, діти проживають разом з нею та перебуваються на її утриманні, однак їй важко самій утримувати дітей.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 липня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задовольнити частково та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 аліменти на двох дочок у фіксованій сумі у розмірі по 1944грн щомісячно від дня ухвалення судового рішення і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, так як йому судом не були роз'яснені наслідки визнання позову, а зі своїм представником він погодив позицію у телефонному режимі, у зв'язку із чим йому не було повністю зрозуміло суть такого визнання до отримання рішення суду.

Також відповідач вважає, що судом неправильно застосовані норми матеріального права, не враховано, що на час ухвалення судового рішення він не працював, зобов'язаний

виплачувати щомісячно на утримання батька 2000грн, має дружину та малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. народження.

Відповідач вважає, що суд повинен був врахувати ту обставину, що до 13 липня 2016 року діти більшу частину тижня проживали разом з ним, що про що було зазначено у заяві його представника про визнання позову.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Войнова Т.М. просить апеляційну скаргу залишити без змін, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Також представником позивача було заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, посилаючись на те, що відповідач з 10 серпня 2016 року не надає коштів на утримання дочок.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Статтею 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів вважає, що клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи задоволенню не підлягає, так як фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції, суду першої інстанції сторонами були надані докази у підтвердження своїх вимог та заперечень, до апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу не було надано нових доказів, предметом позову є вимоги про стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 листопада 2006р.

Мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. народження, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. народження.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року шлюб сторін розірвано, визначено місце проживання дітей з матір'ю.

Розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 626 від 6 жовтня 2015 року встановлено ОСОБА_2 час спілкування з малолітніми доньками з середи 19год. до неділі 10год.

26 травня 2016 року ОСОБА_2 уклав договір про утримання свого батька ОСОБА_9, згідно якого ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно виплачувати батьку по 2000грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав позовні вимоги та повинен утримувати своїх повнолітніх дітей.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин 1, 2 та 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Рішенням суду визначено місце проживання дітей з матір'ю, тому саме вона вибирає спосіб виплати аліментів.

Позивач просила стягнути з відповідача аліменти у частці від його доходу, тому вимоги апеляційної скарги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі суперечать положенням ст. 181 СК України і задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч.2 ст.183 СК України).

Згідно виписок з ЄДРПОУ, наданих до суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані як фізичні особи-підприємці.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем надані документи про отримання ним доходу з 01 квітня 2016 року по 30 червня 2016 року у розмірі 384 899грн та про відсутність доходу за 3 квартал 2016 року.

Доказів про свій матеріальний стан за період з 4 кварталу 2016 року по дату ухвалення судом рішення відповідачем не надано. До апеляційної скарги відповідачем також не надано доказів, які б спростовували можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, тому на думку колегії суддів він має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває син, ІНФОРМАЦІЯ_3, та батьком, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів до визначеного відповідачем розміру твердої грошової суми, так як це суперечить вищезазначеним нормам матеріального права, а розмір аліментів у частці від доходу, який має можливість сплачувати відповідач, ним зазначений не був.

Крім того, відповідач є працездатною особою, тому повинен приймати заходи для можливості утримувати своїх дітей.

Твердження відповідача, що йому не були зрозумілі наслідки визнання позовних вимог, колегія суддів вважає надуманими, так як саме формулювання «визнання позовних вимог», свідчить про те, що особа не заперечує проти вимог, заявлених позивачем.

Згідно ч. 1ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Позивач звернулася до суду з даним позовом 2 липня 2015 року.

Разом з цим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідачем надані докази утримання дочок до жовтня 2015 року, а у подальшому на підставі розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 626 від 6 жовтня 2015 року дочки проживали разом з відповідачем з середи 19год. до неділі 10год., що не заперечувала позивач та підтверджує представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зазначаючи про утримання відповідачем дітей до 10 серпня 2016 року.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає за необхідне врахувати вказані обставини та змінити рішення суду в частині визначення дати, з якої підлягають стягненню аліменти.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, висновки суду відповідають наявним матеріалам справи та наданим сторонами доказам, суд правильно застосував норми матеріального права, разом з цим не врахував обставин справи та наданих доказів з приводу утримання відповідачем дітей до 10 серпня 2016 року, тому колегія суддів змінює рішення суду в частині визначення дати початку стягнення аліментів.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року змінити в частині визначення дати початку стягнення аліментів, зазначивши, що аліменти підлягають стягненню з 11 серпня 2016 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Судді