Справа № 202/434/19
Провадження № 2/202/1085/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

29 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання - Репіної А.С.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2019 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу.

У своїй позовній заяві позивач посилався на те, що шлюб між ним та відповідачем було зареєстровано 28 липня 2017 року Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 532. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з січня 2018 року. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Майновий спір та спір щодо проживання дитини відсутній відсутній. Просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем 28 липня 2017 року Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 532.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 31 січня 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 19.02.2019 р.

05.03.2019 року відповідач ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини в якій просила визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_3 . Зустрічну позовну заяву обґрунтувала тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 2017 року. В шлюбі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 . Дитина має всі необхідні умови для проживання, нормального розвитку та виховання, проведення дозвілля. Сумісне життя з відповідачем не склалося, на теперішній час між ними припинені подружні стосунки, проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. У зв`язку з тим, що між ними припинено проживання однією сім`єю, а малолітній син проживає разом з нею та з відповідачем не досягнуто добровільної згоди щодо місця проживання дитини, вважає за необхідне з метою захисту прав та законних інтересів дитини визначити в судовому порядку її місце проживання з нею.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06.03.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини було прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 27.03.2019 року.

У судовому засіданні за клопотанням представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до матеріалів справи було долучено відзив на зустрічний позов ОСОБА_3

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 27 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

05.04.2019 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 подала до суду відповідь на відзив на зустрічний позов.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, щодо позовних вимог ОСОБА_3 у зустрічному позові зазначили, що не заперечують щодо проживання сина разом з матір`ю, однак, фактично на момент звернення до суду із даним позовом спір між подружжям про визначення місця проживання дитини відсутній.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним та її представник у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову визнали, позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб 28 липня 2017 року Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 532.

Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з січня 2018 року.

Спору про поділ майна немає.

Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім`я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати.

Факт проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з мітар`ю ОСОБА_3 , сторонами та третьою особою визнано, тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Згідно Висновку Виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради № 18/5-230 від 08.05.2019 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 разом з матір`ю ОСОБА_3 , вважається за доцільне: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно вимог ст. ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не заперечує проти визначення місця проживання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Відповідно п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Враховуючи вік неповнолітньої дитини, яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем в позовній заяві не заявлено вимогу про стягнення з відповідача судового збору на його користь, на підставі чого суд вважає можливим в порядку ст. 141 ЦПК України покласти судові витрати по справі на позивача.

Керуючись положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 19, 24, 56, 105, 112, 141, 155, 161 СК України, ст.ст. 4, 12, 81-82, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований 28.07.2017 р. Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 532 - розірвати.

Копію рішення направити до Індустріального районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ..

Повне рішення складено 05 червня 2019 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський