РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2019 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області,

в складі : головуючого судді Вернік В.М.

із участю : - секретаря Росовської О.Ю.,

- представника позивача Глазунової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , із участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області та ОСОБА_3 , про встановлення порядку користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , із участю третьої особи, яка не заявляює самостійних вимог на предмет спору, - Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області, про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 26.04.2017 року звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_3 із вимогами встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши їй кімнату №1 площею 24,1 кв.м., з балконом 0,7 кв.м.; кімнату №3 площею 11,7 кв.м., з балконом 0,7 кв.м.; кладову площею 0,8 кв.м. (8-7); ОСОБА_3 кімнату №2 площею 16,7 кв.м., кладову площею 0,8 кв.м.; залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 кухню площею 8,5 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., туалет 1,1 кв.м., коридор площею 3,9 кв.м., коридор площею 2,8 кв.м., частину підвалу під сарай площею 13 кв.м., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати та витрати на правову допомогу пропорційно сумі задоволених позовних вимог. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що вона володіє 77/120 частки трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_3 володіє 1/15 часткою цієї квартири. Сторони не досягли домовленості про порядок володіння та користування даною квартирою. У спірній квартирі власникам неможливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири (т.1 а.с.2-5).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.05.2017 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 22.05.2017 року відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 03.11.2017 року замінено первісного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_1 14.12.2017 року подала до суду уточнену позовну заяву в редакції, що є аналогічною за формою та змістом первісній позовній заяві, із зміною особи відповідача у справі, якою вказана ОСОБА_2 , саме на яку попередньо вже було змінено первісного відповідача ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 03.11.2017 року за клопотанням сторони позивача (т.1 а.с.172-174,192-196).

Відповідач ОСОБА_2 19.12.2017 року подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , із участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Виконкому Жмеринської міської ради, про встановлення порядку користування в ідеальних частках квартирою АДРЕСА_1 . Посилаючись на обставини належності їй права власності на 1/15 частки вказаної квартири за договором дарування від 02.11.2017 року, вільне розпорядженню яким обмежує інший співвласник ОСОБА_1 , просила виділити в постійне користування їй, ОСОБА_2 житлову кімнату №1 загальною площею 24,1 кв.м., з балконом площею 0,7 кв.м., для потреб проживання її сім`ї у складі чоловіка та малолітньої доньки; відповідачу ОСОБА_3 виділити в постійне користування житлову кімнату №2 площею 16,7 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,8 кв.м.; відповідачу ОСОБА_1 - житлову кімнату №3 площею 11,7 кв.м., з балконом площею 0,7 кв.м.; залишити в спільному користуванні сторін кухню площею 8,5 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 3,9 кв.м., коридор площею 2,8 кв.м., сарай у підвалі даного будинку, а також стягнути з відповідачів у рівних частках судові витрати (т.1 а.с.179-180).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 19.12.2017 року уточнену позовну заяву позивача ОСОБА_1 та зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_2 залишено без руху, надано строк для усунення їх недоліків.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 16.01.2018 року вказану зустрічну позовну заяву у зв`язку з неусуненням у встановлений строк визначених судом недоліків було визнано неподаною та повернуто її позивачу; закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за первісним позовом.

За наслідком скасування ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 04.04.2018 року вказаної ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 16.01.2018 року в частині визнання неподаною та повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 , ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 02.07.2018 року вказані зустрічний позов та первісний позов було об`єднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом (представник відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 . - адвокат Глазунова Л.М. вказала, що первісний позов про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , попередньо пред`являвся до відповідача ОСОБА_3 , проте надалі відбулася зміна власника квартири, тому уточнені позовні вимоги стосуються відповідача ОСОБА_2 Також залучено до участі у справі третіх осіб виконком Жмеринської міської ради з підстав потреби захисту прав неповнолітніх осіб, які мешкають у спірній квартирі, та ОСОБА_3 , яка не має правовстановлюючих документів щодо права власності на успадковану частку майна у спірній спадковій квартирі. Зауважила, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі рішення виконкому Жмеринської міської ради народних депутатів від 21.12.2000 року №4440, позивачу ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . У цій квартирі також проживали інші її співвласники, а саме ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті вказаних співвласників позивач стала власником 4/15 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2012 року. Також позивачу належить 1/24 частин спірної квартири згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2017 року. Загалом у даній квартирі частка позивача ОСОБА_5 складає 9/15 частин, що відповідає 31,5 кв.м. житлової площі. Станом на день подачі уточненої позовної заяви спірна трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 74,4 кв.м., житловою площею 52,5 кв.м., належить на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу ОСОБА_2 , також складовою частиною спірного нерухомого майна в будинку № АДРЕСА_1 є частина підвалу під сарай загальною площею 13 кв.м. Будучи особами, які юридично оформили свої частки, співвласники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право на надання кожній з них у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності. Виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно та розмір часток в ній, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. Наголосила, що розмір площі кожної особи, яка має право на користування спірною квартирою, повинна відповідати належній йому частці, а належність частки може бути підтверджена лише державною реєстрацією права власності, що проведена тільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визначити частки у спірній квартирі було неможливо і заперечення відповідача ОСОБА_2 про те, що попередньо судом вирішувався аналогічний спір є недоречним і не відповідає закону, тому що у первісному позові не ставиться питання про виділення частки в натурі, а заявлена вимога встановити порядок користування. Приймаючи до уваги, що позивач володіє 9/15 частинами вказаної квартири відповідно до висновку спеціаліста ОСОБА_7 , ОСОБА_1 належить 31,5 кв.м. житлової площі та 8 кв.м. площі сараю у підвалі до квартири АДРЕСА_1 . У даній квартирі наразі проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 Зважаючи на наявність у позивача на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , який зареєстрований у спірній квартирі, що підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою КП "Жмеринкакомунсервіс" від 28.04.17 року №793, позивач просить виділити їй в користування кімнату №1 площею 24.1 кв.м.. з балконом 0,7 кв.м., кімнату №3 площею 11,7 кв.м. з балконом 0,7 кв.м., кладову площею 0,8 кв.м. Дитина позивача є особою чоловічої статі та відповідно до Житлового кодексу України підліток чоловічої статі не може проживати в одній кімнаті з особою жіночої статі, та при таких обставинах йому має бути виділена окрема кімната. ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, та остання подарувала належну їй частку квартири своїй дочці ОСОБА_2 , тому і залучено ОСОБА_3 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, що в подальшому не виключало можливості звернення останньої з позовом до суду для захисту своїх порушених прав, однак вона цього не зробила, а тому втратила таке право. З викладених обставин просила суд встановити порядок користування квартирою під номером АДРЕСА_1 , виділивши позивачу ОСОБА_1 кімнату №1 площею 24,1 кв.м. з балконом 0,7 кв.м., кімнату №3 площею 11,7 кв.м. з балконом 0,7 кв.м. та кладову площею 0,8 кв.м.; відповідачу ОСОБА_2 виділити кімнату №2 площею 16.7 кв.м. та кладову площею 0,8 кв.м.; а також залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кухню площею 8,5 кв.м., ванну площею 2,6 кв.м., туалет 1,1 кв.м., коридор площею 3,9 кв.м., коридор площею 2,8 кв.м. та частину підвалу під сарай площею 13 кв,м. Окрім того, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в тому числі витрати із надання професійної правничої допомоги адвоката. Вказала, що вимоги зустрічної позовної заяви не визнають, вважаючи їх безпідставними, оскільки у даному випадку суд не має права виділяти частки в натурі, так як дану квартиру розділити неможливо, тому просила у задоволенні вимог зустрічної позовної заяви відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2 - адвокат Семенюк І.В. не визнав первісний позов та просив у його задоволенні відмовити з підстав незалучення стороною позивача за первісним позовом у якості відповідача ОСОБА_3 , якій згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить право власності щодо 1/3 частини спірної квартири. Зауважив, що стосовно кожного приміщення даної квартири повинно бути визначено вартість у грошовій одиниці гривні, чого позивачем ОСОБА_1 не було здійснено, що вважає унеможливлює об`єктивний розподіл користування ними між кожним з співвласників житла. Також заявив, що ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі тривалий час, тому вважає, що вона пропустила строки позовної давності щодо вимог її первісного позову. В обгрунтування поданого ОСОБА_2 зустрічного позову зазначив, що останній згідно договору дарування належить право власності на 1/15 частку спірної квартири. Вона просить виділити їй у постійне користування в ідеальній частці, тобто в натурі, кімнату площею 24,1 кв.м., у якій проживає разом із своєю малолітньою дочкою, мешкаючи там раніше також разом із своїм чоловіком, який наразі дочасно помер, відтак наразі є одинокою матір`ю. Просив задоволити зустрічний позов.

Третя особа за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та представник третьої особи - виконкому Жмеринської міської ради за їх належним викликом в судове засідання не з`явились вчергове, що відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду даної справи.

Спеціаліст ОСОБА_7 суду пояснила, що нею було виготовлено висновок від 25.04.2017 року згідно якого загальна частка ОСОБА_1 складала 77/120 частин квартири АДРЕСА_1 , однак в подальшому ОСОБА_1 звернулась до неї повторно, з вимогою перерахувати частки у зв`язку з тим, що з`явився третій співвласник квартири ОСОБА_3 , якій теж належить певна частка квартири. 26.09.2018 року на вимогу ОСОБА_1 нею було зроблено новий висновок щодо визначення частки останньої у вказаній квартирі, згідно якого ОСОБА_1 належить 9/15 частин квартири АДРЕСА_1 , що відповідає 31,5 кв.м. житлової площі та 8 кв.м. площі сараю. Пояснила, що висновок було складено нею з урахуванням наявності трьох співвласників та на підставі правовстановлюючих документів, наданих ОСОБА_1

Заслухавши пояснення представників сторін, спеціаліста, вивчивши представлені письмові докази судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії технічного паспорту на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 вона має загальну площу 74,4 кв.м., житлова площа 52,2 кв.м., квартира складається з кімнати №1 площею 24,1 кв.м., кімнати №2 площею 16,7 кв.м., кімнату №3 площею 11,7 кв.м., кухні площею 8,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридорів площею 3,9 кв.м. та 2,8 кв.м., двох вбудованих шаф площею по 0,8 кв.м., обладнана двома балконами по 0,7 кв.м.; у підвалі є сарай (т.1 а.с.6-7).

Позивачу ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності загалом 9/15 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2011 року, витягу про державну реєстрацію прав від 27.01.2012 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2017 року (т.1 а.с.11,11а,12), копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2017 року (т.1 а.с.14,15,17), висновком спеціаліста ОСОБА_7 від 26.09.2018 року (т.2 а.с.135).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 малолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином позивача ОСОБА_1 та зареєстрований у вказаній квартирі (т.1 а.с.19) разом з останньою (т.1 а.с.61).

Відповідачу ОСОБА_2 належить на праві спільної часткової власності 1/15 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договору дарування від 02.11.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2017 року (т.1 а.с.149-150,151-152).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 відповідач ОСОБА_2 має на утриманні малолітню дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.154).

Відповідно до акту від 08.08.2017 року та довідки КП "Жмеринкакомунсервіс" від 09.08.2017 року №22 станом на вказані дати в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживають позивач ОСОБА_1 та її син ОСОБА_8 ; натомість мешкали без реєстрації відповідач ОСОБА_2 з чоловіком ОСОБА_11 та дочкою ОСОБА_9 , а також третя особа ОСОБА_3 (т.1 а.с.155-156).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2018 року його видано третій особі за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) ОСОБА_3 щодо спадкового майна, яке складається з 7/24 часток квартири АДРЕСА_1 (т.2 а.с.33).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1,5,6,7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 1,3 ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст.155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом.

Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Як зазначено у роз`язненнях, що містяться у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , яка наразі є співвласником квартири квартири АДРЕСА_1 , має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Доводи сторони відповідача ОСОБА_2 про те, що позивачем заздалегідь не представлено відомостей щодо грошової оцінки кожного приміщення вказаної спірної квартири не спростовують підстав встановлення порядку користування даним житловим приміщенням між особами, у володінні яких воно перебуває, з огляду на недосягнення ними добровільної згоди, а також неможливості виділення окремому співвласнику його частки в натурі з даного неподільного об`єкту нерухомого майна, обставини чого встановлені раніше рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 25.06.2014 року, що набрало законної сили (т.1 а.с.112-113, 115-116), а тому в межах спору між тими самими учасниками справи не доказуються згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України.

Також суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача ОСОБА_2 щодо пропущення позивачем строку позовної давності щодо заявлених нею позовних вимог, оскільки їх заявлено щодо реалізації власного права володіння та користування особистим майном, яке не має визначеного перебігу у часі до моменту його відчуження, чого вочевидь іще не настало.

Отже, обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб судового захисту порушеного права шляхом встановлення порядку користування житловим приміщенням є аргументованим та не суперечить вимогам закону. Також заявлений предмет первісного позову є відмінним від предмету спору, що раніше вирішений в ході судового розгляду справи №130/3305/13-ц, відтак ці обставини візначають відсутність підстав закриття провадження у даній справі.

Разом з тим, в ході судового розгляду встановлено, що відповідні позовні вимоги первісного позову безпідставно не пред`явлені серед інших до ОСОБА_3 , яка у встановленому порядку прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_6 за заповітом останнього, якому на праві спільної сумісної власності належала 1/3 частина спірної квартири АДРЕСА_1 , обставини чого були заздалегідь відомі позивачу ОСОБА_1 та не заперечені її представником в ході судового розгляду.

Згідно положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З урахуванням наведених вище положень цивільного закону суд не приймає до уваги доводи представника позивача про нездійснення ОСОБА_3 державної реєстрації свого права на успадковане майно, з підстав чого вважає недоцільним вирішення також за участі останньої заявленого спору, що на думку сторони позивача підлягає вирішенню судом суто між співвласниками спірної квартири, тобто осіб, які здійснили державну реєстрацію власних прав на це нерухоме майно. При цьому суд виходить з того, що належні спадкодавцеві ОСОБА_5 в межах його права спільної часткової власності на спірну квартиру права володіння та користування нею, власне які є достатніми підставами щодо вирішення питання встановлення порядку, перейшли до ОСОБА_3 з часу відкриття вказаної спадщини. Тому з метою належного дотримання завдань та основних засад цивільного судочинства за принципами змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності та неприпустимості зловживання процесуальними правами заявлений у первісному спорі цивільний спір повинен вирішуватись також за участі ОСОБА_3 , як відповідача за процесуальним статусом, безпосереднього обмеження прав та збільшення обов`язків якого стосуються заявлені позовні вимоги. А оскільки повноваження визначення особи відповідача (співвідповідача) належать виключно позивачеві, твердження представника позивача щодо невикористання ОСОБА_3 права висунення власних вимог не позбавляють позивача процесуального обов`язку пред`явлення позовних вимог до усіх відомих йому осіб, з яким у нього існує відповідний спір, що підлягає судовому вирішенню.

З урахуванням наведеного первісний позов підлягає залишенню без задоволення.

Суд також визнає безпідставними вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , які з огляду на наведені обгрунтування підстав позовних вимог за його змістом та з урахуванням пояснень представника позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні неприпустимо поєднують вимогу встановлення порядку користування житловим приміщенням шляхом саме виділу в натурі в ідеальних частках у постійне користування певних житлових приміщень, що визначає помилковість обраного стороною позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 способу захисту оспорюваного права.

Окрім того, заявлений ОСОБА_2 розподіл кімнат спірної квартири між її співвласниками вочевидь не є пропорційним належному їм праву володіння та користування щодо відповідних часток у праві спільної сумісної власності, не передбачаючи при цьому жодної пропозиції зустрічної грошової компенсації відповідної різниці в межах оспорюваних обмежень існуючих та незмінюваних прав володільців даного нерухомого майна.

За таких обставин суд доходить висновку, що у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити.

Відповідно до ухвалення рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову судом не вбачається підстав вирішення питань розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 391, 1216, 1218, 1268 ЦК України, ст.150, 155 ЖК України, ст.4, 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

У задоволенні позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про встановлення порядку користування в ідеальних частках квартирою АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення суду набуває законної сили після закінчення строку його оскарження, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не було подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Повне судове рішення було складено 24.05.2019 року.

Суддя Вернік В.М.