Справа № 214/5423/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

при секретарі судового засідання Звада Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №214/5423/18 за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (вул. Шевченка, буд.2, м. Дніпро), третя особа - виконавчій комітет Саксаганської районної у місті ради (вул. Володимира Великого, буд.32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область) про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 із зазначеним позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить суд зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» списати заборгованість на особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_2 , за нараховані комунальні послуги з газопостачання у розмірі 2305,63 грн.

В обґрунтування позову позивачка вказала що неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності АДРЕСА_2 , але фактично ОСОБА_2 мешкає разом зі нею, як опікуном з 2006 року за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка вказує, що виконує обов`язки опікуна дитини на підставі рішення виконкому Саксаганської районної у місті ради №138/3 від 15.03.2006 року, яким ОСОБА_2 наданий статус дитини позбавленої батьківського піклування. Окрім того, відповідно до цього ж рішення за ОСОБА_2 було закріплено житло, а саме АДРЕСА_2 , де раніше проживали родичі дитини. Позивачка зазначає, що у вказаній квартирі на той час мешкали дідусь дитини ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 , яка у 2006 році була позбавлена батьківських прав, а у 2010 році померла. При цьому, ОСОБА_3 з онукою не спілкувався, тому про те, що він також помер ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачці стало відомо лише у 2018 році. У цей період вдалося з`ясувати, що ця квартира перебувала у приватній власності померлого ОСОБА_3 на підставі договору міни від 01.12.2003 року. ОСОБА_1 звертає увагу, що на момент оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_2 у квартирі була накопичена заборгованість за газопостачання в розмірі 2305,63 грн., але ОСОБА_2 в момент виникнення заборгованості не проживала у цій квартирі. Вона проживала та на теперішній час, також, постійно проживає за адресою свого опікуна ОСОБА_1 , тобто дитина не була власником житла, не укладала договорів на газопостачання з відповідачем та не отримувала даних послуг у період виникнення заборгованості. Більш того, позивачка вказує, що, коли їм вдалось потрапити до квартири, було виявлено, що газопостачання до оселі припинено, а встановлений лічильник опломбовано. Також, позивачка звертає увагу суду, що через наявну заборгованість колишнього власника по оплаті за комунальні послуги ОСОБА_2 не може отримати субсидію. 12.04.2018 року позивачка звернулася до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з проханням списати вказану заборгованість. 24.04.2018 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні будь-якої інформації по особовому рахунку та здійсненні списання заборгованості. Станом на 01.03.2018 року на особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість по сплаті комунальних послуг перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у сумі 2305,63 грн., яка утворилась до того моменту, як ОСОБА_2 набула право власності на квартиру. На теперішній час у квартирі ніхто не проживає. На думку позивача, ОСОБА_2 може бути споживачем послуг підприємства відповідача лише після набуття права власності на квартиру і до теперішнього часу, оскільки до 26.03.2018 року послугами з газопостачання не користувалася і споживачем послуг відповідача не була. Таким чином, позивач вважає, що між ОСОБА_2 та відповідачем не виникло відносин, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки відповідач не надавав послуги газопостачання саме їй, їх отримували та користувалися інші споживачі. У зв`язку з викладеним, заборгованість попереднього власника у розмірі 2305,63 грн. підлягає списанню з особового рахунку, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом.

Не погоджуючись з позовом, представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Угринович Н .К. 19.11.2018 року надала суду відзив, в якому заперечує проти пред`явленого позову та просить відмовити у його задоволенні. Так, представник звертає увагу, що у вересні 2015 року було здійснено оплату за спожитий природний газ в розмірі 129,38 грн., у вересні 2018 року - в розмірі 0,01 грн., що свідчить про прийняття умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам. Окрім того, заява про припинення розподілу природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , не надходила. Окрім того, представник відповідача звертає увагу, що за даними ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» ані позивач, ані ОСОБА_2 не повідомляли про зміни, що стосуються видів споживання газу, кількості осіб, зареєстрованих на об`єкті, тимчасового не проживання тощо. Також, ПАТ «Криворіжгаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не були повідомлені про те, що житло за адресою: АДРЕСА_2 з 15.03.2006 року закріплено за ОСОБА_2 , минулий власник ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а починаючи з 26.03.2018 року власником квартири є ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом, не подано заяву на припинення розподілу природного газу та/або тимчасового непроживання, а тому обсяг спожитого природного газу визначається в порядку, визначеному Кодексом ГРМ. На думку представника відповідача, оскільки рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 15.03.2006 року ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 , саме нею повинна здійснюватися оплата комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , що закріплена за ОСОБА_2 саме з 15.03.2006 року.

Позивачка до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволені позовних вимог просила відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, не визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін, з урахуванням поданих ними заяв.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Керуючись п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, суд вважає, що цю справу можливо вирішити на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, дотримуючись принципів змагальності, диспозитивності, об`єктивності цивільного судочинства, суд встановив наступні обставини.

Так, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривий Ріг ради №138/3 від 15.03.2006 року ОСОБА_1 призначено опікуном позбавленої батьківського піклування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та закріплено за дитиною житло за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1229- від 12.07.2017 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 08.04.2005 року (а.с.11 оборот).

Як видно з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 19.03.2010 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, мати неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Також, відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого повторно 26.01.2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, дідусь неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12 оборот).

Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.03.2017 року, виданого державним нотаріусом Сьомої криворізької державної нотаріальної контори Грабевник О.В., спадкоємицею майна після померлого ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_2 , є його онука ОСОБА_2 Вказана обставина, також, підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118422052 від 26.03.2018 року (а.с.14 15).

Як слідує з копії довідки №9, наданої криворізькою об`єднаною довідково-інформаційною службою «НоваКом», станом на 01.03.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 наявна заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг, зокрема, перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», у розмірі 2305,63 грн. (а.с.16).

Окрім того, ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з заявою про списання заборгованості за спожитий природний газ, за результатами розгляду якої їй було відмовлено та запропоновано звернутися до центру з обслуговування клієнтів для врегулювання договірних відносин (а.с.17, 45).

Також, як слідує з акта від 18.06.2018 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 за вказаною адресою проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2006 року по теперішній час (а.с.18).

При цьому, відповідно до інформаційної довідки від 07.11.2018 року, наданої ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», за адресою: АДРЕСА_2 з 08.04.2005 року зареєстровано одну особу - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40).

Згідно з розрахунком суми заборгованості, складеного ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», за особовим рахунком НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 01.11.2018 року наявна заборгованість у розмірі 2305,62 грн. (а.с.42).

Відповідно до акта на відключення газових приладів та побутових лічильників газу №2091 від 11.10.2017 року, абонент ОСОБА_3 (особовий рахунок НОМЕР_3 ), що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , відключений від газопостачання в зв`язку з заборгованістю по сплаті за надані комунальні послуги (а.с.43).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що між ОСОБА_2 , чиї інтереси вона представляє, та відповідачем не виникло відносин, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки відповідач не надавав послуги газопостачання саме їй, їх отримували та користувалися інші споживачі. Перевіряючи обґрунтованість таких тверджень позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Так, між сторонами по справі виникли майнові цивільні відносини щодо постачання та споживання послугами, які регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про ринок природного газу», «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно з ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Стаття ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Тому об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

У статті 16 ЦК України визначений загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Варто враховувати, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно з ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями п.1 ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як передбачено ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу», споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. (справа № 6-20цс11 Верховного Суду України, рішення прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Стаття 360-7 ЦПК України)

Договір про надання послуг між ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 та відповідачем не укладався. При цьому, особовий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_3 Позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків, як це передбачено ст.ст.526 і 530 ЦК України. ОСОБА_1 не зазначені суб`єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачем по справі.

Вимоги п.2 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п.6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Перетворювальний позов направлений на зміну правовідносин, тобто в такому позові позивач просить суд змінити існуюче між ним і відповідачем матеріальне правовідношення. Судом встановлено, що ні договором, ні судовим рішенням, між сторонами по справі не встановлені правовідносини, які б свідчили про наявність у ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась внаслідок невиконання зобов`язань попередніми власниками квартири.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобов`язань попереднім власником квартири суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем фактично ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення до ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла за період з 01.11.2015 року по 11.10.2017 року.

Отже, за своєю правовою природою позовні вимоги ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до ОСОБА_2 .

Окрім того, згідно з положеннями ч.ч.1, 2 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» від 16.07.1999 року,бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку розрахунків за житлово-комунальні послуги на кожен об`єкт обліку (квартиру) підприємство відкриває один особовий рахунок, у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи позивача про те, що такого поняття як «особовий рахунок» не існує.

Отже, сам факт рахування за певною квартирою суми боргу не свідчить про порушення прав, у даному випадку, позивача.

Частиною 2 статті 14 ЦК України встановлено, що особа, не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Право обліку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг належить відповідачу. Оскільки списання будь-яких сум заборгованості є правом, а не обов`язком відповідача, позовні вимоги про зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» списати заборгованість на особовому рахунку за адресою: АДРЕСА_2 , за нараховані комунальні послуги з газопостачання у розмірі 2305,63 грн., не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Вказана позовна вимога суперечить не тільки вищезазначеним нормам права, а й положенням ст.3 ЦПК України, за змістом якої кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З наведеної імперативної процесуальної норми вбачається, що рішення (ухвала) суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України. Захист прав свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів на майбутнє.

Діями відповідача не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не була позбавлена можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково. Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків.

Лист ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про запропонування ОСОБА_1 звернутися до центру з обслуговування клієнтів для врегулювання договірних відносин, не встановлює для неї будь-яких обов`язків, крім рекомендацій укласти такий договір та є різновидом пропозиції, яка може бути прийнята або відхилена позивачем, на її розсуд.

Питання про обґрунтованість нарахованої суми оплати за надані послуги встановлюється при вирішенні іншого спору, де б вирішувалось питання про стягнення суми боргу, або правомірності дій відповідача про припинення надання комунальних послуг, при вирішенні якого суд зобов`язаний буде дати оцінку вказаним фактам. Проте, таких позовних вимог, ніхто зі сторін не заявляв. Таким чином, позовні вимоги не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

За положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи, до чого також зводиться позиція Європейського суду з прав людини у рішенні «Проніна проти України» № 63566/00 від 18.07.006 року.

Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 . відсутні, отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, приймаючи до уваги, що у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено та позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», третя особа - виконавчій комітет Саксаганської районної у місті ради про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено та підписано 16.09.2019 року.

Суддя Н.В. Чернова