ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2019 року м. Кропивницький

справа № 402/609/19

провадження № 22-ц/4809/1533/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Терновенко Роман Миколайович

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря», представник за довіреністю - Сулима Марія Антонівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Терновенка Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2019 року у складі судді Бондаренка А. А. у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору оренди землі недійсним.

Зазначала, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 3,2856 га, кадастровий номер :02:000:1062, розташованої на території Лозуватської сільської ради Благовіщенського району. Земельна ділянка є предметом договору оренди, укладеного з відповідачем строком на 10 років та зареєстрованого за № 81954887 від 03 березня 2017 року. Договір оренди вона не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала, що свідчить про відсутність її волі на укладення вказаного правочину. Про існування договору оренди вона дізналась у березні 2019 року коли мала намір укласти договір оренди з іншим фермерським господарством. Копію договору оренди не отримувала, оскільки вважала, що відповідач орендує земельну ділянку на підставі раніше укладеного між ними договору, про строк дії якого не була обізнана.

Просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, площею 3,2856 га, кадастровий номер :02:000:1062, розташованої на території Лозуватської сільської ради Благовіщенського району, укладений 03 березня 2017 року між нею та відповідачем.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря» про визнання договору оренди землі недійсним відмовлено. Суд дійшов висновку, що оспорюваний договір хоч і був підписаний представником до видачі довіреності, але був схвалений позивачем, про що свідчить видача довіреності до його державної реєстрації, тобто до початку дії договору.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що представник відповідача в судовому засіданні визнала той факт, що позивач оспорюваний договір оренди не підписувала, у зв?язку з чим у позивача не було необхідності заявляти клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи. Суд визнав доведеною обставину, що доручення було видане після укладення договору, однак послався на те, що позивач визнала даний договір, тобто вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. При цьому не зазначив які саме дії свідчили про його визнання. Також судом не було перевірено, чи отримувала позивач орендну плату.

Апеляційне провадження відкрито 06 вересня 2019 року (а.с.61), ухвалою від 17 вересня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 02 жовтня 2019 року (а.с.70).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що договір оренди земельної ділянки потребує простої письмової форми вчинення, для довіреності на його підписання достатньо простої письмової форми. Доводи позивача про те, що доручення було оформлено після підписання оспорюваного договору і тому представник не мала права його підписати не є достатнім для висновку про відсутність волевиявлення власника земельної ділянки на передачу її в оренду. Відповідач, як орендар, вчасно і у повному обсязі сплачував позивачу орендну плату за договором оренди землі, у свою чергу орендодавець її приймав, таким чином сторони знаходилися й знаходяться на даний час в орендних правовідносинах за оспорюваним договором (а.с.75,76).

В засіданні апеляційного суду представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач та її представник, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку (а.с.71,72,81-83, 95-96), в засідання апеляційного суду не прибули, адвокат Терновенко Р.М. подав письмове клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності позивача та її представника, просив задовольнити апеляційну скаргу (а.с.97-98).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач на підставі Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 3,29 га, розташованої на території Лозуватської сільської ради Ульяновського району Кіровоградської області ( а.с.13).

Між ОСОБА_1 та СТОВ «Зоря» укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на десять років, початок дії договору з моменту державної реєстрації, державна реєстрація проведена 03 березня 2017 року (а.с. а.с. 7-11).

20 лютого 2017 року позивач підписала довіреність, якою доручила своїй доньці ОСОБА_2 підписати договір оренди із СТОВ «Зоря» земельної ділянки площею 3,2856 га, кадастровий номер :02:000:1062 (а.с.25).

Факт підписання договору замість матері підтвердила 25 липня 2019 року в судовому засіданні донька позивача ОСОБА_2 , яка пояснила, що договір оренди вона підписала за волевиявленням матері за її дорученням (а.с.33-35).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

На укладений договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Спірний договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, підписаний дочкою позивача на підставі довіреності, виданою самим позивачем, є зареєстрованим у встановленому законом порядку. Позивач свій підпис на довіреності не оспорює.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним, оскільки довіреність позивача підтверджує його волю на укладення договору оренди з відповідачем. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №390/34/17 у постанові від 10 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-22315сво18) зробив правовий висновок щодо принципу добросовісності, який лежить в основі доктрини заборони суперечливої поведінки сторони правочину.

Очевидно, що дії позивача ОСОБА_1 , яка 20 лютого 2017 року видала письмове доручення своїй доньці ОСОБА_2 на підписання договору оренди належної їй земельної ділянки з відповідачем (а.с.25), а згодом 14 травня 2019 пред`являє позов про визнання договору оренди землі недійсним з тих підстав, що вона його особисто не підписувала, суперечать її попередній поведінці про передачу повноважень на підписання договору оренди своїй доньці, що свідчить про її волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішенням та переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Терновенка Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняУльяновського районного суду Кіровоградської області від 25 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко