Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В. , при секретарі Бондаренко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом 17.12.2018 року, обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_2 , працююча на посаді завідувача відділом профілактичної дезінфекції, дезінсекції та дератизації КП БМР «Білоцерківська служба замовника», в порушення вимог п. 3.17 та п. 4.1 НПАОП 0.00-4.12.05. Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, п. 3.6 «Безпека» Інструкції з експлуатації «Дніпро-М», п. 1.5, п. 3.1, п. 3.11 Положення Про відділення профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міська служба замовника», п. 2.17 Посадової інструкції завідувача відділенням профілактичної дезінфекції ОСОБА_2 у частині того, що вона, будучи відповідальним керівником робіт, не забезпечила належну організацію та безпечне виконання робіт щодо дезінфекції приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та допустила до їх проведення 28.09.2015 року о 09 год. 40 хв. його - слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Омельченка В.В., не зважаючи на те, що він не пройшов спеціального навчання та перевірку знань з охорони праці як дезінфектор, не має посвідчення на право проведення таких робіт та допустила безпосередній контакт потерпілого з речовиною «Діхлор». Внаслідок цього, під час проведення дезінфекційних робіт він отримав тілесні ушкодження у вигляді інгаляційного отруєння парами хлору легкого ступеню, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2018 року, у справі №357/6668/17, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тобто з нереабілітуючих підстав. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства. Питання про розподіл процесуальних витрат, а саме, витрат на правову допомогу, понесених ним у зв`язку із розглядом кримінальної справи, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області не було вирішено.В результаті вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, йому завдано майнової та моральної шкоди. Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8598 поліклінічного відділення міської лікарні №2, в період з 28.09.2015 року по 12.10.2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Гостре отруєння (інгаляційне) розчином хлору (р-н Діхлор) легкого ступеню тяжкості, у зв`язку з чим, він робив необхідні витрати на своє лікування: фіскальний чек від 06.10.2015 року на суму 69,36 грн. та фіскальний чек від 05.10.2015 року на суму 1138,64 грн.Крім того, з метою захисту моїх прав та законних інтересів у зв`язку із вчиненням відповідачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272КК України, ним з адвокатом Капустіним В.В. було укладено договір про надання правової допомоги № 114 від 15.02.2016 року. На підставі вказаного договору адвокат представляв потерпілого у кримінальному провадженні, проте, у зв`язку із закриттям кримінального провадження і звільненням відповідача від кримінальної відповідальності, судом не було вирішене питання про відшкодування йому шкоди, заподіяної злочином, а також про відшкодування витрат на правову допомогу, які він поніс у зв`язку зі вчиненням щодо нього злочину. На теперішній час ці витрати лише збільшились, оскільки він вимушений повторно подавати цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкода, заподіяної злочином. Витрати на професійну правничу допомогу він поніс, також, у зв`язку з вчиненням відповідачем злочину щодо нього, так як змушений був захищати свої права в кримінальному провадженні, тому ці витрати також підлягають відшкодуванню в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ст. 22 ЦК України, вони є збитками. Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги № 114 від 15.02.2016 розмір витрат на правову допомогустановить 21 725,80 грн.. Таким чином, загальний розмір майнової шкоди, спричиненої йому ОСОБА_2 внаслідок вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України становить 22 933,80 грн. Заподіяна йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я.Внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 Кримінального кодексу України, він зазнав тілесні ушкодження і в період з 28.09.2015 року по 13.10.2015 року перебував на стаціонарному лікуванні в Білоцерківській міській лікарні №1 та фактично «випав з життя», у нього порушились нормальні життєві зв`язки.Також, збільшенню моральної шкоди сприяла поведінка обвинуваченої під час його лікування. Йому постійно погрожували звільненням та фізичною розправою, а після закінчення лікування та виходу на роботу мені створили нестерпні умови праці і він змушений був звільнитися. Крім того, злочин, яким йому було заподіяно матеріальну та моральну шкоду, було скоєно ще 28.09.2015, а ухвалу про звільнення відповідача від кримінальної відповідальності за нього було винесено лише 02.11.2018 року і протягом всіх цих трьох років, поки розглядалась кримінальна справа, ОСОБА_2 жодним чином не намагалась добровільно в повному обсязі відшкодувати завдану шкоду. Враховуючи вищевказане, розмір заподіяної мені моральної шкоди він оцінює в 50000,00 грн. у зв`язку з цим, просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його користь 22 933,80 грн. матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати у справі покласти на відповідача.

24.01.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

22.02.2019 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає з наступних підстав. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2018 року у справі №357/6668/17 її звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Під час розгляду даного кримінального провадження в суді позивачем був заявлений позов. В якому він, також, просив стягнути в рахунок відшкодування витрат на лікування 1208,00 грн., які він підтверджував фіскальними чеками на суму 69,36 грн. та 1138,64 грн. З першого дня, коли вона дізналась про дану вимогу, то намагалася сплатити вказану суму, однак, позивач постійно відмовлявся приймати від неї кошти, тоді вона здійснила поштовий переказ вказаної суми, тай й тоді Омельченко В. В. знову відмовився отримувати ці кошти та були їй повернуті. Тобто, спору з даного приводу не існує. Заявлену позивачем моральну шкоду вважає, також, необгрунтованою, оскільки позивач в обґрунтування зазначає обставини, які не відповідають дійсності. Зокрема, позивачем в позові зазначено, що збільшенню моральної шкоди сприяла її поведінка, оскільки йому нібито погрожували невідомі особи звільненням та фізичною розправою, а після закінчення лікування та виходу на роботу йому створили нестерпні умови праці і він змушений був звільнитись. Вона не погрожувала і нестерпних умов не створювала, позивач звільнявся за власним бажанням. Коли позивач потрапив в лікарню вона навпаки, намагалась йому допомагати та купувала ліки. Дані обставини позивач підтверджував під час розгляду кримінального провадження в суді. Тому, просила відмовити в задоволені позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду письмове клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав наведених в позові та просив стягнути з відповідача на свою користь 22 933,80 грн. матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача, адвокат Босенко Юрій Григорович, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 23.05.2019 року подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності відповідача та представника відповідача, позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти стягнення з відповідача на користь позивача матеріальні збитки на загальну суму 1208,00 грн. та розміри витрат на правову допомогу в розумних межах, в решті позовних вимог відмовити.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущення.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені.

Судом встановлено, що 28.09.2015 рокуАліксандренко ОСОБА_3 , працюючи на посаді завідувача відділом профілактичної дезінфекції, дезінсекції та дератизації КП БМР «Білоцерківська служба замовника», в порушення вимог п. 3.17 та п. 4.1 НПАОП 0.00-4.12.05. Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці, п. 3.6 «Безпека» Інструкції з експлуатації «Дніпро-М», п. 1.5, п. 3.1, п. 3.11 Положення Про відділення профілактичної дезінфекції, дезінсекції, дератизації Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Міська служба замовника», п. 2.17 Посадової інструкції завідувача відділенням профілактичної дезінфекції у частині того, що вона, будучи відповідальним керівником робіт, не забезпечила належну організацію та безпечне виконання робіт щодо дезінфекції приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та допустила до їх проведення 28.09.2015 року о 09 год. 40 хв. його - слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування Омельченка В.В., який не пройшов спеціального навчання та перевірку знань з охорони праці як дезінфектор,не має посвідчення на право проведення таких робіт та допустила безпосередній контакт потерпілого з речовиною «Діхлор», внаслідок чого, під час проведення дезінфекційних робіт ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді інгаляційного отруєння парами хлору легкого ступеню, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 272 КК України, як порушення правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві особою, яка зобов`язана їх дотримувати, якщо це порушення заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого. Свою вину ОСОБА_2 у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, визнала.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2018 року, у справі №357/6668/17, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №00042288 відносно ОСОБА_2 закрито. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 до обвинуваченої ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та роз`яснено його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12-14).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п. п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 12, закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Таким чином, при постановленні ухвали 02.11.2018 року про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження було встановлено, що діяння, яке постановлено вказаній особі за провину, дійсно мало місце, що це діяння містить склад злочину і зазначені особа винна в його вчиненні.

Отже, протиправна поведінка ОСОБА_2 , її вина та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням наслідків у виді збитків є доведеною та визнається сторонами.

Відповідності до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільний позов у кримінальному провадження, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Пункти 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачають, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

В силу ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 6-7), є потерпілим внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №8598 поліклінічного відділення міської лікарні №2, в період з 28.09.2015 року по 12.10.2015 року знаходився настаціонарному лікуванні з діагнозом: Гостре отруєння (інгаляційне) розчином хлору (р-н Діхлор) легкого ступеню тяжкості, що також підтверджується матеріалами справи (а.с. 9-11).

Позивачем було витрачено кошти на лікування, що підтверджується копією фіскального чеку від 06.10.2015 року на суму 69,36 грн. та копією фіскального чеку від 05.10.2015 року на суму 1138,64 грн., всього на загальну суму 1208,00 грн. (а.с. 8).

Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду, яка не відшкодована, тому, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди 1208,00 грн..

Позивачем, також, заявлено вимогу про стягнення з відповідача на свою користь матеріальної шкоди, а саме: витрат на правову допомогу в розмірі 21 725,80 грн., на підставі договору про надання правової допомоги №114 від 15.02.2016 року, укладеного між позивачем (потерпілим в кримінальному провадженні) та адвокатом Капустіним Віталієм Володимировичем, з метою захисту його прав та законних інтересів потерпілого у кримінальному провадженні, у зв`язку із вчиненням відповідачем злочину, передбаченого ч. 1 ст. 272 КК України, які підлягають відшкодуванню в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідно до ст. 22 ЦК України, вони є збитками та у зв`язку із закриттям кримінального провадження і звільненням відповідача від кримінальної відповідальності, судом не було вирішене питання про їх відшкодування.

Однак, суд критично оцінює зазначені доводи позивача, оскільки відповідно до ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Крім того, відповідно до ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Тому, витрати позивача ОСОБА_1 в розмірі 21 725,80 грн., не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є процесуальними витратами на правову допомогу згідно договору про надання правової допомоги №114 від 15.02.2016 року, укладеного між позивачем (потерпілим в кримінальному провадженні) та адвокатом Капустіним Віталієм Володимировичем, з метою захисту його прав та законних інтересів потерпілого у кримінальному провадженні.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи, та те, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, тривалий час був змушений чекати відшкодування збитків та звертатись до суду, витрачаючи для цього значний час, порушився звичний для нього ритм життя, порушились нормальні життєві зв`язки, крім того, все це потребувало додаткових матеріальних затрат та моральних зусиль, вину відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення, тому розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається в сумі 3000 грн.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1208,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн., а в частині інших позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з договору про надання правової допомоги №114 від 15.02.2016 року, детального опису виконаних робіт на підставі договору про надання правової допомоги №114 від 15.02.2016 року, акту приймання-передачі виконання доручення від 29.11.2018 року та квитанції №7 від 29.11.2018 року, позивач сплатив кошти адвокату, за підготовку позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, в розмірі 3200,00 грн.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем доведено виникнення витрат на правову допомогу у розмірі 3200,00 грн., тому, у цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76 - 81, 82, 89, 95, 133, 137, 141, 229, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди 1208,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн. та судові витрати в розмірі 3200,00 грн., всього 7408,00 грн.( сім тисяч чотириста вісім гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 28.05.2019 року.

СуддяО. В. Бондаренко