Справа № 559/2555/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря Федчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 ) про стягнення позики

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24 вересня 2018 року він уклав із ОСОБА_2 договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 9651 гривень з умовою їх повернення до 24 жовтня 2018 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки від 24 вересня 2018 року,однак станом на дату дійсної претензії позичальник свої зобов`язання не виконав, та відмовляється виконувати.

Згідно п. 4.1 умов договору про надання безпроцентної позики № 18/24 від 24.09.2018 року, позичальник зобов`язувався повернути отримані кошти в повному обсязі в термін до 24 жовтня 2018 року, однак станом на дату пред`явлення позову позичальник свої грошові зобов`язання не виконав, та відмовляється виконувати.

Також пунктом 6.2. договору про надання безпроцентної позики № 18/24 від 24.09.2018 року, передбачено нарахування штрафних санкцій в розмірі 50% від розміру позики за неповернення позики в терміни передбачені пунктом 4.1. відповідного договору. Тобто загальна сума штрафних санкцій складає 4825 грн. 50 коп.

В зв`язку з тим, що позичальник не виконував свої грошові зобов`язання, позикодавець 29.10.2018 року звернувся з письмовою претензією про повернення позики, однак дана претензія залишилась без належного реагування та виконання.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 15504 грн. 93 коп., що складається із основної суми позики в розмірі 9651 грн. 00 коп., штрафні санкції за неповернення вчасно позики в сумі 4825 грн. 50 коп., відповідно умов договору про надання безпроцентної позики № 18/24 від 24.09.2018 року, та розписки від 18.24.2018 року, судові витрати, 20 гривень витрат банківської комісії та 303,63 гривень витрат виконавчого провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, попередньо подавши до суду заяву, де просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити у повному обсязі, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року сторони уклали між собою договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в розмірі 9651 гривень, які останній зобов`язався повернути до 24 жовтня 2018 року, про що свідчить розписка, оригінал якої був оглянутий у судовому засіданні та долучений до матеріалів справи (а.с. 5)

Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

З урахуванням вищезазначених норм, а також врахувавши правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63 цс 13, з якої вбачається, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що боргова розписка, яка підтверджує укладення договору позики, засвідчує факт передачі коштів позикодавцем Фортуна ОСОБА_3 Ф. позичальнику ОСОБА_2

Виходячи з вищенаведеного та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка ОСОБА_2 від 24 вересня 2018 року, як борговий документ свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом, як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів та його волевиявлення у встановлені терміни повернути борг, так і невиконання відповідачем даних боргових зобов`язань.

З детального аналізу змісту боргової розписки 24 вересня 2018 року вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме: зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по батькові сторін, суму позики, строк повернення боргу, відповідальність за невиконання зобов`язання.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний повернути позивачу 9651 гривень боргу за позикою.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням штрафних санкцій.

Судом встановлено, що кінцевою датою повернення боргу є 24 жовтня 2018 року. Також сторони погодились, що у випадку порушення зобов`язання, відповідач сплачує штрафні сакції у розмірі 50% від розміру позики, що становить 4825 гривень 50 копійок.

Згідно ч.І ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України).

Згідно п. 1 ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позовна вимога про стягнення витрат, пов`язаних з оплатою банківської комісії не підлягає до задоволення, так як не передбачена чинним законодавством відшкодування такого роду витрат.

Крім того, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача, 303,63 грн. витрат виконавчого провадження не підлягають до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували оплату таких витрат позивачем.

Керуючись, ст.ст. 509, 525, 526, 610, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 ) про стягнення позики задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , (паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 )паспорт НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) борг за договором позики (розпискою) в сумі 9651 гривень;4825 грн. 50 коп. штрафних санкцій та 704 (сімсот чотири гривні) 80 копійок судового збору, а всього 15183 (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят одну) гривню 30 копійок.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: