Дата документу 22.05.2019 Справа № 335/7487/17
Запорізький апеляційний суд
Є.У.№ 335/7487/17 Головуючий у 1 інстанції: Шалагінова А.В.
№ 22-ц/807/84/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Полякова О.З.

секретар: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!», треті особи - товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 27.02.2017 між ним та ТОВ «ДЖОІН АП!», від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діяло ТОВ «Агенція туристичних послуг «Поїхали з нами», від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діяла ФОП ОСОБА_2 , було укладено договір № К258/170227-1 на туристичне обслуговування, за яким відповідач зобов`язався надати туристичні послуги, а саме тур тривалістю 6 ночей в період з 12 по 18 березня 2017 р. до Ізраїлю, м. Нетанія, з розміщенням в готелі King Solomon Netania 4*. Вартість туристичних послуг за договором склала 16030,00 грн., які позивач сплатив у повному обсязі. 7 березня 2017 р. він придбав квиток на поїзд для проїзду з м. Запоріжжя до м. Києва, та квиток на літак з м. Києва до м. Тель Авіва та з м. Тель Авіва до м. Києва вартістю 8089,00 грн.

12.03.2017 він прибув до аеропорту TEL AVIV YAFO BEN GURION INTL, де надав всі необхідні документи для проходження паспортного контролю. Однак, його відправили до кімнати при паспортному контролі, вилучили паспорт, потім викликали до уточнення інформації, задавали питання про мету візиту, відібрали відбитки пальців, тощо. Після цього його перевели до приміщення площею 15 кв.м із відео спостереженням, в якому перебувало 30 осіб. У проханні надати зустріч з консулом відмовили. Протягом п`яти годин з 14:00 до 19:00 робили переклик присутніх та не пускали до туалету. Близько 19:00 год. позивача під конвоєм направили у міграційну тюрму неподалік аеропорту, застосували силу, відібрали планшет та мобільний телефон, видали простирадло, зубну щітку та пасту. В камері знаходилось ще 6 осіб. На ніч їм залишили 3 літри води, виключили витяжку та зачинили двері. Позивач дуже змерз, оскільки в приміщенні дуло з щілин, а укритися було нічим. Дружина позивача звернулась до друга ОСОБА_3 , який є громадянином Ізраїлю, з проханням по допомогу. ОСОБА_3 з`ясував, що позивачеві було відмовлено у в`їзді до Ізраїлю , оскільки туроператор не перерахував кошти за його проживання в готелі, внаслідок чого його приїзд було розцінено як спробу нелегально прибути на заробітки. Вказане підтвердила і приймаюча сторона після повернення позивача до України.

Зранку 13.03.2017 позивача вигнали з камери, не надавши можливість вимитись та сходити в туалет, і доставили до аеропорту, де позивача ретельно оглянули, передали документи стюарду та завели останнім до літака. Після повернення до України, позивач додатково поніс витрати на оплату проїзду з аеропорту Борисполя до вокзалу м. Києва у розмірі 80,00 грн., та на придбання квитка на потяг до м. Запоріжжя у розмірі 403,69 грн.

Таким чином, йому внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором були спричинені матеріальні збитки, а також моральні страждання, які виразилися у переживаннях, напруженим психофізичним станом, замість відпочинку він отримав депортацію з позбавленням права в`їзду до Ізраїлю .

Він звернувся письмово до відповідача із зверненнями, але відповіді не отримав. 22.05.2017 на його рахунок ФОП ОСОБА_2 було повернуто 7462,50 грн., 10.10.2017 - повернуто 3680,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з відповідача на його користь 4837,50 грн. - залишок неповернутих коштів, сплачених позивачем в рахунок вартості туру за договором, 8572,69 грн. - збитки, які складаються із вартості квитків на літак, поїзд та маршрутне таксі, 7407,31 грн. - компенсація за заподіяну моральну шкоду.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 20 817 гривень 50 копійок.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» на користь державного бюджету України судовий збір у розмірі 1280 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «ДЖОІН АП!» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доказів, а саме документів, які підтверджують, що ТОВ «ДЖОІН АП!» виконало умови договору, який був укладений між турагентсвом та ОСОБА_1 , здійснила бронювання та оплату за проживання туриста Струкова О.С . в готелі King Solomon Netania 4* , а ОСОБА_1 навпаки не виконав умови договору, не з`явився у зазначений строк до готелю, тому бронювання було анульоване. Представник ТОВ «ДЖОІН АП!» просив звернути увагу на те, що в матеріалах справ наявний лист, зі змісту якого вбачається, що відмова Прикордонної служби Ізраїлю в перетині кордону ОСОБА_1 жодним чином не пов`язана із тим, що відповідач по справі не забронював та не сплатив за номер в готелі де мав відпочивати ОСОБА_1

Представник позивача у справі ОСОБА_1 - адвокат Кошман О.П. надала до суду відзив на апеляційну скаргуТОВ «ДЖОІН АП!» в якому вказала, що дана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в скарзі є не обґрунтованими, обставини, які викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності, а надані докази є неналежними та не допустимими, тому просила суд відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «ДЖОІН АП!» порушив умови договору, укладеного із позивачем,, а саме не надано доказів на підтвердження того, що туристичним оператором було здійснено оплату за проживання позивача у готелі, внаслідок чого позивачеві фактично не було надано туристичної послуги, на яку він розраховував, що призвело до збитків та моральних страждань останнього.

З таким висновком суду першої інстанції судова колегія не погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частинами 1, 2 статті 20 Закону України від 15 вересня 1995 року № 324/95-ВР "Про туризм" (далі - Закон № 324/95-ВР) за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов`язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов`язання.

Якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів (стаття 20 Закону № 324/95-ВР).

Матеріали справи свідчать, що 27.02.2017 між ТОВ «ДЖОІН АП!» як Туроператором, від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діяло ТОВ «Агенція туристичних послуг « Поїхали з нами» як Турагентом, від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі субагентського договору діяла ФОП ОСОБА_2 як Турсубагентом, та позивачем ОСОБА_1 як Замовником було укладено договір № К258/170227-1 на туристичне обслуговування, предметом якого є надання Туроператором відповідно до заявки, поданої Замовником через Турсубагента та Турагента, за плату Замовнику та/або Туристам туристичних послуг, до яких входять послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів, які Турсубагент надає Замовнику (пп. 1.1.1).

При цьому, забезпечення бронювання та надання туристичних послуг відповідно до заявки є обов`язком Туроператора відповідно до пп. 2.1.2 договору (а.с. 5).

Відповідно до заявки Замовника, що є Додатком № 1 до вказаного договору, туристичні послуги склали тур тривалістю 6 ночей в період з 12 по 18 березня 2017 р. до Ізраїлю, м. Нетанія, з розміщенням в готелі King Solomon Netania 4* (а.с. 13).

Вартість туристичних послуг за пп. 6.1.1 договору склала 16 030,00 грн. (а.с. 8), які позивач сплатив у повному обсязі (а.с. 22).

На виконання умов договору ТОВ «ДЖОІН АП!» оформило позивачеві ваучер № 624381 від 09.03.2017 (а.с. 23).

7 березня 2017 р. позивач придбав квиток на поїзд для проїзду з м. Запоріжжя до м. Києва (безоплатний як учаснику АТО), та квиток на літак з м. Києва до м. Тель Авіва та з м. Тель Авіва до м. Києва вартістю 8 089,00 грн. (а.с. 35, 36).

Позивач посилався на те, що він прибув до аеропорту TEL AVIV YAFO BEN GURION INTL, де надав всі необхідні документи для проходження паспортного контролю. Однак, його спочатку відправили до кімнати при паспортному контролі, потім - перевели до ізольованого приміщення, де утримували протягом п`яти годин, та після цього під конвоєм направили до міграційної тюрми, в якій тримали до наступного дня. Наступного дня позивача депортували до України.

У позові та протягом розгляду справи позивач зазначив, що підставою для його депортації стало те, що Туроператор не здійснив оплату за його проживання в готелі, внаслідок чого його приїзд був розцінений як спроба нелегально прибути на заробітки до Ізраїлю .

Натомість жодних переконливих доказів на підтвердження того, що існували будь-які перешкоди для перетину кордону Ізраіля внаслідок неправомірних дій туроператора - не надано.

Також позивач посилався на те, що при здійсненні паспортного та прикордонного контролю йому нічого не пояснювали, ані іврит, ані англійську мову він не розуміє, і лише через деякий час через особу, яка на його прохання прибула до аеропорту , яка нібито володіє іноземними мовами, він зрозумів, що підставою відмови стала відсутність оплати за готель.

Натомість такі пояснення позивача суперечать як матеріалам справи так і наданим ним же доказам.

Так, як вбачається з матеріалів справи та наданих самим же позивачем листувань з туроператором, він у листі, який був направлений туроператору безпосередньо після інциденту, зазначав, що підставою його затримання стала підозра у тому, що він їде на нелегальні заробітки.

При цьому у своєму ж листі позивач зазначав, що його допитував співробітник на російській мові, при цьому цей співробітник роз`яснив, що ізраїльські спецслужби працюють з Інтерполом та в них є інформація, що позивач їде на заробітки. Коли позивач зазначив, що він їде як турист та запитав як йому тепер готель поверне гроші - йому відповіли, що це не їх справа.

Тобто позивач, докладно описуючи ситуацію, яка склалася в ізраїльському аеропорту, нічого не зазначав про те, що підставою його повернення в Україну стали будь-які неправомірні дії туроператора, навпаки, зазначив, що він надавав всі документи про бронювання, але це не цікавило ізраїльські спецслужби.

Також виконання своїх умов договору туроператором підтверджується листуванням з заброньованим готелем, у якому готель зазначав, що може повернути частину коштів, які були сплачені за проживання у готелі, проте констатували, що у передбачений час готель був заброньований для позивача, його приїзд очікували, але позивач до готелю не прибув.

Як було встановлено судом першої інстанції, договір №К258/170227-1 на туристичне обслуговування між ОСОБА_1 та ТОВ «ДЖОІН АП!» був укладений 27.02.2017 року.

Згідно ваучера № 624381 від 09.03.2017 року, ОСОБА_1 отримав туристичну послугу у вигляді туру, тривалістю 6 днів з розміщенням в готелі King Solomon Netania 4* в період з 12 по 18 березня 2017 року.

Матеріали справи містять фотокопії квитанцій, які підтверджують оплату за проживання ОСОБА_1 в готелі згідно Договору (а.с.164,167).

Ці квитанції не спростовані та жодних доказів на підтвердження відсутності оплати за проживання позивача у готелі не надано, жодних перешкод для поселення позивача у готель, які були б обумовлені неузгодженням відносин між готелем та туроператором, не надано.

Тож позивач не надав суду доказів щодо наявності вини відповідача, не надав рішення Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль (Управління прикордонного контролю) стосовно причин відмови у його в`їзді до Ізраїлю з зазначенням про те, що така відмова була через неправомірні дії або бездіяльність туроператора.

Договором про надання туристичних послуг позивачеві, оформлення туроператором в`їзної візи до Держави Ізраїлю не передбачалося та не було потрібне.

На виконання умов договору туроператором надано туристу відповідні ваучери, численні інформаційні додатки до договору (пам`ятки), квитанції про оплату, страховий сертифікат, інформаційний лист з зазначенням відомостей про координати туристичних представників тощо.

Пунктом 5.2 укладеного між сторонами Договору на туристичне обслуговування договору передбачено, що туроператор не несе відповідальність за рішення прикордонних служб України чи країн, до яких подорожує Турист, а також інших установ щодо неможливості виїзду чи в`їзду Туриста на територію цих країн.

Статтею 20 Закону України "Про туризм"встановлено вимоги щодо виду, змісту договору на туристичне обслуговування.

Статями 24, 25 Закону України "Про туризм"врегульовано права та обов`язки суб`єктів туристичної діяльності та туристів і екскурсантів, але при наявності зобов`язання відшкодування збитків при настанні відповідних умов, жодна з цих статей не передбачає відшкодування моральної шкоди.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

За приписами пункту 3 частини першої статті третьої, статті 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач не заперечує проти того, що відповідачем було повернено йому частину сплачених грошових сум за готель, позаяк він не скористався послугами готелю.

Для повернення позивачеві інших грошових сум - вартості квитків, проїзду до аеропорту, проїзду з Києва та моральної шкоди - підстав немає.

Відтак судова колегія вважає, що немає підстав для задоволення позову, позаяк у в`їзді позивача до Держави Ізраїлю було відмовлено прикордонною службою, не з вини відповідачів, а умовами договору не передбачена за це відповідальність відповідачів.

За таких обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2018 року по цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!», про захист прав споживача - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: В.Ю. Бєлка

О.З. Поляков