Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/584/19
Провадження № 2/376/498/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2019 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Коваленка О.М.,

при секретарі: Ткаченко Ю.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності по набувальній давності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що згідно акту передачі майна, виділеного на майнові паї від 30.05.2003 року ТОВ «Кривошиїнська спілка селян» с. Кривошиїні Сквирського району Київської області, рішення загальних зборів бувших членів КСП «Кривошиїнське» від 28.02.2003 року протокол №2, отримав нежитлову будівлю 1970 року будівництва, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 500,9 кв. м. і почав користуватися нею.

З моменту передачі майна по теперішній час, тобто більше 10 років, позивач по справі, користується нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , доглядає за будівлею, проводить ремонтні роботи.

Зареєструвати будівлю у позивача не має можливості, оскільки Кривошиїнська сільська рада Сквирського району Київської області видала довідку №174 від 18.02.2019 року, в якій зазначено, що в сільській раді на нежитлові приміщення по господарські книги не ведуться.

Тому позивач просить суд визнати за ним ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 1 в нежитловій будівлі літ. «А», яка розташована по АДРЕСА_1 , загальною площею 500, 9 кв.м. по набувальній давності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив провести розгляд справи у його відсутність та без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с. 14).

Представник Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с. 13).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно копії акту передачі майна, виділеного на майнові паї від 30.05.2003 року ТОВ «Кривошиїнська спілка селян» с. Кривошиїні Сквирського району Київської області, рішення загальних зборів бувших членів КСП «Кривошиїнське» від 28.02.2003 року протокол №2, отримав нежитлову будівлю 1970 року будівництва, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 500,9 кв. м. і почав користуватися нею (а.с.7)

З моменту передачі майна по теперішній час, тобто більше 10 років, позивач по справі, користується нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , доглядає за будівлею, проводить ремонтні роботи, про що також не заперечує відповідач в своїй письмовій заяві (а.с.13).

Зареєструвати будівлю у позивача не має можливості, оскільки Кривошиїнська сільська рада Сквирського району Київської області видала довідку №174 від 18.02.2019 року, в якій зазначено, що в сільській раді на нежитлові приміщення по господарські книги не ведуться (а.с.8).

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови)

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови)

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , 139-Б, а також, що проти цих фактів не заперечує відповідач, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України,ст.ст. 2,4, 76,81,200, 206,247,258,259,263-265,354 ЦПК України, ст.. ст. 15, 16, 344 ЦК України, п.п. 9,13,14Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) до Кривошиїнської сільської ради Сквирського району Київської області (с. Кривошиїнці Сквирського району Київської області) про визнання права власності по набувальній давності - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення № 1 в нежитловій будівлі літ. «А», яка розташована АДРЕСА_1 , загальною площею 500,9 кв. м. по набувальній давності.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.ua

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції на протязі 30 днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: О. М. Коваленко