Справа № 2-4788/2002
Номер провадження 4-с/404/38/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря Мосійчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області , -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просить зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 , РНКОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою б/н державною виконавчою службою Кіровського району від 23.02.2004 року за реєстраційним номером обтяження №8093616 та внести запис про зміну обтяження в Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, яким вилучити запис №8093616.

Скаргу мотивує тим, що під час звернення до нотаріуса скаржнику стало відомо, що державним виконавцем накладено арешт «на все майно», відповідно до постанови б/н від 23.02.2004 року.

26 липня 2019 року було надано відповідь Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за № 25574, в якій зазначено про ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для зняття арешту з майна, а також роз`яснено про необхідність звернення до суду для вирішення питання щодо арешту на все майно боржника ОСОБА_1 за постановою державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2004р. винесену при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4788 від 23.12.2002р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 борг у розмірі 268 500.00 грн. .

Підставою накладення арешту на майно в 2004 році є постанова державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 23.02.2004р. винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4788 від 23.12.2002р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 борг у розмірі 268 500,00 грн. та яка внесена до Реєстру заборон відчуження об`єктів не рухового майна 21.10.2008р. з архівного запису датованого 02.03.2004р..

Враховуючи на те, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-4788 від 23.12.2002р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 борг у розмірі 268 500,00 грн. було закінчено згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження 23.06.2008р. відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на дату винесення постанови), на сьогоднішній час арешт не знятий та державним виконавцем не направлено на адресу на дату закінчення виконавчого провадження відповідну постанову про зняття арешту з майна боржника до Державного нотаріального архіву Кіровоградської області.

За вказаного вважає, що порушуються його права щодо вільного розпорядження своїм майном.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02.08.2019 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання /а.с. 9/.

В судове засідання скаржник не з`явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, скаргу підтримав у повному обсязі /а.с. 26/.

Представник Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Кіровського районного відділу виконавчої служби від 23.02.2004р., винесеною при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4788 від 23.12.2002р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 268 500,00 грн. на користь ОСОБА_2 , з метою виконання рішення суду було накладено арешт на домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 а.с. 3/.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції Омелькіної Т.П. від 23.06.2008 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4788 було закінчено на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконання /а.с. 4/.

Проте, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 168309069 від 26.05.2019 року, наявний арешт (архівний запис), реєстраційний номер: 8093616, який зареєстрований 21.10.2008 року реєстратором Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області на підставі постанови б/н від 23.02.2004 року на майно ОСОБА_1 /а.с. 5-6/.

26 липня 2019 року скаржнику було надано відповідь Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області за № 25574 якою повідомлено про можливість зняття арешту за рішенням суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент закінчення виконавчого провадження, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40 1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Враховуючи те, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2-4788 від 23.12.2002 р. виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 борг у розмірі 268 500,00 грн. було закінчено згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження 23.06.2008р. відповідно до п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на дату винесення постанови), на сьогоднішній час арешт не знятий, тому збереження арешту на майно боржника порушує права заявника та не може вважатись законним.

При цьому, наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про арешт нерухомого майна боржника, позбавляє права останнього на вільне розпорядження своїм майном, що вказує на необхідність скасування арешту, оскільки фактичні та правові підстави для такого арешту відпали.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Між тим,статтею 41 Конституції України та статтею1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності заявника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Подальше існування арешту порушує права заявника (скаржника), як власника майна, а тому такий арешт має бути скасований.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, а також враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна заявника, відсутні, а дія арешту порушує права останнього, як власника, суд приходить до висновку про необхідність задоволення скарги шляхом скасування арешту, накладеного на майно заявника.

Тому, керуючись ст. ст. 12, 13, 447-452 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області задовольнити.

Зобов`язати Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_1 , РНКОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою б/н державною виконавчою службою Кіровського району від 23.02.2004 року за реєстраційним номером обтяження №8093616 та внести запис про зміну обтяження в Єдиний реєстр заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна, яким вилучити запис №8093616.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Повний текст ухвали суду складено 08.10.2019 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда В. В. Мохонько