Ухвала

07 червня 2019 року

м. Київ

справа № 369/8161/15-ц

провадження № 61-10938ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Скляренко Олени Петрівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецтехніка-08», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецтехніка-08» (далі - ТОВ «Будспецтехніка-08»), третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що ОСОБА_4 , як єдиний засновник ТОВ «Будспецтехніка-08», спірного рішення не приймав, протокол № 12 від 05 грудня 2011 року не підписував, оскільки за станом свого здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивач вказувала, що підпис від імені ОСОБА_4 на зазначеному протоколі виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису останнього. Вважала, що у зв`язку з підробкою підпису порушено права та законні інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , як спадкоємця майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Посилаючись на викладені обставини, просила суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ «Будспецтехніка-08» від 05 грудня 2011 року про звільнення ОСОБА_4 з посади генерального директора ТОВ «Будспецтехніка-08» та призначення на посаду генерального директора ТОВ «Будспецтехніка-08» ОСОБА_3 , що оформлене протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Будспецтехніка-08» № 12 від 05 грудня 2011 року, а також визнати недійсним наказ ТОВ «Будспецтехніка-08» від 06 грудня 2011 року № 18-К «Про призначення генерального директора ОСОБА_3 ».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У червні 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Скляренко О. П. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, а тому вона поширюються й на касаційне провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що оскаржені судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Скляренко Олени Петрівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будспецтехніка-08», третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення загальних зборів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Коротенко