Справа № 341/849/18
Провадження № 22-ц/4808/726/19
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ПАТ «Прикарпаттяобленерго» Дмитрука О.І., представника третьої особи Петраша Ю.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицького РЕМ, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «СТМ» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Юсип І.М. 01 квітня 2019 року в м. Галич Івано-Франківської області, повний текст якого складено 04 квітня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицького РЕМ з даним позовом, в обґрунтування якого зазначено, що згідно договору про постачання електричної енергії № 6-2-14-24 від 24 лютого 2003 року він є споживачем послуг електропостачання. На підставі ордеру № 24 від 18 березня 2002 року разом із сім`єю вселився в квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира приватизована, протягом 15 років його сім`я користується послугою, яку надає Галицький РЕМ з постачання електричної енергії, за яку він в повному обсязі здійснює оплату. Він 04 квітня 2018 року виявив відсутність лічильника обліку електричної енергії, який знаходився у металевій шафі на сходовій клітці і по показах якого оплачувалася послуга, а на місці лічильника було встановлено інший прилад обліку. 24 квітня 2018 року на його адресу надійшов лист від відповідача із повідомленням, що всі рахунки по оплаті електроенергії повинні проводитися ПрАТ «СТМ» згідно укладеного договору про постачання електроенергії. Його рахунок був закритий, однак він надалі користувався електроенергією та здійснював оплату. Вважає, що відповідач порушив умови укладеного між ними договору, так як в односторонньому порядку та безпідставно виключив його з переліку споживачів та самовільно без попередження замінив прилад обліку. З врахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог просив визнати дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицького РЕМ по відключенню квартири АДРЕСА_1 від електропостачання незаконними; зобов`язати ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицького РЕМ відновити електропостачання зазначеної квартири (а.с.2-3, 66-68).

Ухвалою суду від 20 вересня 2018 року в даній справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство «СТМ» (а.с.86-87).

Заходи забезпечення позову застосовувалися на підставі ухвал Галицького районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2018 року (залишена без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 жовтня 2018 року) та від 14 серпня 2018 року (скасована постановою Івано-франківського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року) (а.с. 18, 73, 113-114,139-142).

На підставі ухвали Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2018 року скасовано заходи процесуального примусу, застосовані ухвалою цього ж суду від 22.10.2018 року до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» у виді штрафу за повторне невиконання ухвал Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14.08.2018 року про забезпечення позову (а.с.94-95, 146).

Ухвалою цього ж суду від 01 квітня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині вимог про зобов`язання ПАТ «Прикарпаттяобенерго» відновити електропостачання до квартири та провадження у цій частині закрито (а.с.185-186).

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії Галицький РЕМ про визнання дій незаконними по відключенню квартири АДРЕСА_1 відмовлено (а.с.189-190).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подана апеляційна скарга з мотивів його незаконності, ухвалення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що він з сім`єю на підставі ордеру №24 від 18.03.2002 року вселився у квартиру АДРЕСА_1 . 08 лютого 2004 року зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Ордер та реєстрація права власності на квартиру є дійсними.

На думку апелянта, відповідач порушив умови укладеного між ними договору №6/2-14-24, так як безпідставно припинив надання електропостачання до квартири, при цьому не попередивши його як споживача, всупереч Правилам користування електричною енергією для населення та Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач не мав права припиняти електропостачання, оскільки він не подавав заяви електропостачальнику про припинення користування електричною енергією та не вчинив порушень, які могли бути підставою для такого відключення.

Зазначає, що законним споживачем електричної енергії за адресою АДРЕСА_1 є побутовий споживач ОСОБА_1 , який на законних підставах проживає в даній квартирі, використовує електричну енергію для забезпечення власних електроустановок у даній квартирі та задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електроенергією з електропостачальником. ПрАТ «СТМ» не може бути споживачем електроенергії за зазначеною адресою, оскільки не має доступу до квартири, не має власних електроустановок та не використовує електроенергію у квартирі для власного споживання. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.12.2017 року скасовано рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14.09.2017 року у частині задоволення позовних вимог ПАТ «СТМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 , усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог відмовлено. Дане рішення набрало законної сили і залишено без змін Верховним Судом.

З 24.05.2018 року по 10.06.2018 року він був відсутній за місцем проживання. 10.06.2018 року виявив, що до квартири припинено електропостачання без розірвання договору. З цих підстав просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким визнати дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго», які полягали у припиненні електропостачання 29.05.2018 року до квартири АДРЕСА_1 незаконними (а.с.195-200).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Прикарпаттяобленерго» зазначає, що не погоджується з доводами апелянта та вважає, що висновки суду першої інстанції є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. ОСОБА_1 дійсно користувався послугами АТ «Прикарпаттяобленерго» на підставі укладеного договору № 6/2-14-24 про користування електричною енергією квартири АДРЕСА_1 . Однак, 20.03.2018 року ПрАТ «СТМ» звернулося до відповідача із заявою про укладення договору на постачання електроенергії за зазначеною адресою, долучивши документи, передбачені п.5.4 Правилами користування електричною енергією, в тому числі додано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого встановлено, що право приватної власності на спірну квартиру належить ПрАТ «СТМ». У зв`язку із цим, 04.04.2018 року відповідач та ПрАТ «СТМ» уклали додатковий правочин про зміни і доповнення до договору про постачання електроенергії №210704 від 19.04.2016 року, додавши нову електроустановку споживача. 24.05.2018 року ПрАТ «СТМ» звернулося до відповідача із заявою про припинення постачання електроенергії до спірної квартири, відповідно до п 7.8 Правил користування електричною енергією таке постачання було припинено 29.05.2018 року. Оскільки до АТ «Прикарпаттяобленерго» звернувся власник об`єкту за адресою АДРЕСА_1 , з яким укладено додатковий правочин про зміни і доповнення до договору про постачання електроенергії, тому ОСОБА_1 не є та не може бути споживачем електричної енергії ні в розумінні Правил користування електричною енергією, ні Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №312. Правилами користування електричною енергією не передбачено укладання додаткових правочинів щодо розірвання договорів про користування електроенергією. Звертає увагу суду на те, що неодноразово повідомляли позивача про те, що договір про постачання електроенергії може бути укладений із безпосереднім власником об`єкту, однак ОСОБА_1 жодного разу не надав документи, які підтверджують право власності чи користування квартирою. З цих підстав просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без зміни (а.с.214-216).

Вислухавши апелянта та його представника, представників відповідача та третьої особи, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно ордера на жиле приміщення №34, виданого ОСОБА_1 18 березня 2002 року, йому з сім`єю із чотирьох чоловік надано право на зайняття квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому №916 від 12.03.2002 року (а.с.5).

Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації 08.02.2004 року за №2771844, встановлено, що власниками зазначеної квартири в частці по ? є ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.6).

На підставі договору про користування електричною енергією №6/2-14-24 від 24 листопада 2003 року, укладеного між ОСОБА_1 та Галицьким РЕМ від імені ВАТ «Прикарпаттяобленерго», правонаступником якого є ПАТ «Прикарпаттяобленерго», електропостачальник зобов`язався постачати електричну енергію до квартири АДРЕСА_1 , а споживач зобов`язувався оплачувати за надані послуги електропостачання (а.с.4).

Згідно рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.03.2015 року, яке набрало законної сили, ПрАТ «СТМ» набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим між АТ «Прикарпаттяобленерго» та ПАТ «СТМ» укладено додатковий правочин від 04 квітня 2018 року про зміни та доповнення до договору про постачання електроенергії № 210704 від 19.04.2016 року, укладеного між АТ «Прикарпаттяобленерго» та ПрАТ «СТМ», відповідно до якого сторони домовились в п.2.3.2 доповнити таблицю об`єктів електропостачання, зазначивши квартиру АДРЕСА_1 (а.с.40-43).

Із акту заміни вузла обліку №355-1 1217 від 04.04.2018 року, складеного філією Галицький РЕМ , встановлено, що представником електропостачальника закрито особовий рахунок споживача ОСОБА_1 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , прилад обліку прийнято на відповідальне зберігання від представників енергонагляду (а.с.8). Проведено звірку обсягів фактично спожитої та оплаченої електричної енергії та оформлено 04.04.2018 року акт звірки взаєморозрахунків за №21004044, який не підписаний абонентом ОСОБА_1 (а.с.9).

Із розрахункових квитанцій встановлено, що позивач своєчасно сплачував кошти за надання послуг електроенергії (а.с.11-14).

Із відзиву АТ «Прикарпаттяобленерго» на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.36-38) встановлено, що на підставі звернення ПрАТ «СТМ» від 24.05.2018 року (а.с. 44) постачання електроенергії до об`єкту по АДРЕСА_1 припинено 29 травня 2018 року.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року у справі № 341/1655/15-ц позов Приватного акціонерного товариства «СТМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , третіх осіб Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, Державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області про усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов`язанням вчинити дії задоволено. Визнано такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов`язано усунути перешкоди Приватному акціонерному товариству «СТМ» в користуванні спірною квартирою шляхом звільнення квартири та зняття з реєстраційного обліку місця постійного проживання за зазначеною адресою, не чинити перешкоди Приватному акціонерному товариству «СТМ» у здійсненні права власності на квартиру.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ПАТ «СТМ», виконавчого комітету Бурштинської міської ради Івано-Франківської області, Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради в особі державного реєстратора Соловія В.В., Реєстаційної служби Галицької міської ради в особі Державного реєстратора Криси М.С. про визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1 від 25.02.2015 р. та скасування внесення його до Державного реєстру речових прав на це нерухоме майно запису № 03, визнання незаконною та скасування державної реєстрації Державного реєстратора реєстраційної служби Галицького районного управління юстиції за № 13411581, вчинену 19 лютого 2016 року про реєстрацію права власності на зазначену трикімнатну квартиру за ПрАТ "СТМ - відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2017 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року скасоване у частині задоволення позовних вимог ПрАТ «СТМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , третьої особи - Бурштинської міської ради Івано-Франківської області про визнання такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 , усунення перешкод в користуванні квартирою та зобов`язання вчинити дії. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2017 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

На час ухвалення рішення судом відповідачем відновлено електропостачання до квартири, у зв`язку з чим в цій частині позивач відмовився від позовних вимог і відмова прийнята судом, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст.2, 5 ЦПК України встановивши, що спір між сторонами виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про користування електричною енергією, укладеного між сторонами, а визначений позивачем спосіб захисту порушених прав не передбачений ч.2 ст.16 ЦК України і застосування такого не призведе до захисту та поновлення порушених прав позивача.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 714 ЦК України Законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", "Про енергозбереження" , "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за № 417/1442 (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Правила) .

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом ст.1 Закону України «Про електроенергетику» (в редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) енергія - це електрична чи теплова енергія, що виробляється на об`єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу; постачання електричної енергії - господарська діяльність, пов`язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору;споживачі енергії - це суб`єкти господарської діяльності та фізичної особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Права, обов`язки та відповідальність енергопостачальників і електропередавальних організацій, а також відповідальність суб`єктів електроенергетики за збитки, завдані при виробництві, передачі, розподілі та постачанні електричної енергії передбачені статтями 24 та 24-1 зазначеного Закону.

В силу положень ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

За змістом частини 2 статті 25 Закону України «Про електроенергетику» захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", "Про енергозбереження", іншими нормативно-правовими актами.

У преамбулі Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

У пункті 62 частини першої статті 1 зазначеного закону наведено поняття побутового споживача - фізичної особи, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність, на підставі відповідного договору з учасником ринку, у тому числі за договором постачання електричної енергії споживачу. Згідно з пунктами 77, 93 цієї статті роздрібний ринок електричної енергії (далі - роздрібний ринок) - система відносин, що виникають між споживачем електричної енергії та електропостачальником у процесі постачання електричної енергії, а також іншими учасниками ринку, які надають пов`язані з постачанням електричної енергії послуги; універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.

За змістом статті 4 та 56 наведеного Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. У цій статті наведений перелік видів договорів, що укладаються для забезпечення функціонування ринку електричної енергії , який не є вичерпним. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору (п.10 ч. 7 статті 56). Загальні положення та умови договору мають бути справедливими і прозорими, викладеними чітко і ясно, не містити процедурних перешкод, що ускладнюють здійснення прав споживача (ч.9 статті 56).

Обов`язок електропостачальника у чіткий та прозорий спосіб інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про їхнє право припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови встановлений пунктом 4 частини 3 статті 57 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Права споживачів електричноїенергії визначені у статті 25 Закону України «Про електроенергетику», 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» в силу яких до таких прав належать право на отримання електричної енергії згідно умов договору, якісні характеристики якої визначені державними стандартами, а також на відшкодування збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав, згідно з законодавством.

Відповідно до статті 60 Закону 9частини 1 та 3) з метою забезпечення захисту прав споживачів учасники ринку не застосовують недобросовісні методи конкуренції до споживача. Положення та умови договорів зі споживачами мають бути прозорими та доступними для розуміння. Відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку.

Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлена відповідальність за порушення законодавства, що регулює функціонування ринку електричної енергії.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом.

Правопорушеннями на ринку електричної енергії є зокрема , припинення постачання електричної енергії споживачам, що не допускають порушень своїх договірних зобов`язань перед оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу та/або електропостачальником (п.12 частини 2) .

Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 02.08.1996р. за № 417/1442, відповідно до яких укладався договір про користування електричною енергією між позивачем та відповідачем від 24 лютого 2003 року і які були чинними на час припинення електропостачання до квартири позивача врегульовувалися відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками (п.1).

Ці правила слід застосовувати до даних правовідносин у редакції Постанови, яка була чинною на час припинення електропостачання.

Відповідно до пункту 3 правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією(додаток 1) і укладається на три роки.

Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Згідно з п.п.14 та19 укладеного між сторонами договору про користування електричною енергією на правовідносини між сторонами договору поширюються як Правила користування електричною енергією для населення, так і чинне законодавство.

Відповідно до пункту 28 Типового договору про користування електричною енергією (Додаток 1 до Правил користування електричною енергією для населення передбачена можливість дострокового припинення дії договору з ініціативи електропостачальника у разі отримання документального підтвердження факту відчуження об`єкта на користь іншої особи .

У разі припинення дії договору договір припиняє свою дію в частині постачання електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань сторін (які виникли на дату припинення договору) вони продовжують діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між сторонами.

Крім того, за змістом пункту 26 Типового договору договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання та остаточного припинення користування електричною енергією.

Виходячи із системного аналізу наведених положень нормативно-правових актів, апеляційний суд дійшов висновку, що правове регулювання відносин, пов`язаних з постачанням електричної енергії, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір (Глави 52, 53 ЦК України),та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях спеціальних законів та Правил користування електричною енергією.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

В силу статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, оскільки між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією у письмовій формі, тому його розірвання, в тому числі і відмова від договору в односторонньому порядку, зокрема якщо право на таку відмову встановлено законом, має відбутися також у письмовій формі.

Лише у такому порядку положення та умови договорів зі споживачами будуть відповідати критеріям прозорості та доступності для розуміння, як визначено Законом.

Судом встановлено, що відповідач не впорядкувавши свої договірні відносини з позивачем у спосіб розірвання або односторонньої відмови від договору, припинив надання послуги, яка була предметом договору. Однак надання або ненадання такої послуги залежить від чинності або припинення дії договору.

Таким чином, слід дійти висновку про неправомірність дій відповідача як сторони за договором, оскільки вони суперечать засадам цивільного права.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Частиною другою ст.16 ЦК України зазначено загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (майнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування їхніх посадових і службових осіб.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини, однак перелік цих способів не є вичерпним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11.09.1997 року, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами Євпропейського суду з прав людини, розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що визначений позивачем спосіб захисту порушених прав (визнання дії ПАТ «Прикарпаттяобленерго», який є контрагентом за договором, по відключенню квартири АДРЕСА_1 від електропостачання незаконними) не передбачений ч.2 ст.16 ЦПК України і застосування такого не призведе до захисту та поновлення порушених прав, що суперечить завданню цивільного судочинства.

З наведеними мотивами суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки такі висновки не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Висновок про неможливість оскарження дій відповідача, які полягали у припиненні постачання електричної енергії позивачу до квартири згідно акта про закриття особового рахунка обмежує право ОСОБА_1 захищати відповідно до ст.124 Конституції України свої порушені, невизнані та оспорені права, визначати межі заявлених вимог та способи захисту прав. Крім того, у рішенні не наведено жодного іншого способу захисту , можливого для обрання позивачем, порушеного права.

Такі обмеження шкодять суті права на доступ до суду та не є пропорційними означеній меті, яка досягається гарантуванням юридичної можливості кожній особі звернутися до відповідного суду за захистом, насамперед, її власних прав та інтересів.

Закон передбачає як спосіб захисту визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу частини 2 статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Оскільки відповідач всупереч умовам договору і положенням Закону припинив електропостачання до житла позивача, але під час розгляду справи за ініціативи відповідача електропостачання було відновлено, а Законом передбачена відповідальність електропостачальника перед споживачами внаслідок переривання процесу постачання електричної енергії, тому позивачем правильно обраний спосіб захисту порушеного права про визнання дій відповідача неправомірними, який не суперечить Закону.

З огляду на викладене суд вважає, що вказані вище дії відповідача не ґрунтуються на Законі, а тому порушені права позивача підлягають судовому захисту, шляхом визнання неправомірними дій ПАТ «Прикарпаттяобленерго», які мали місце 29 травня 2018 року та полягали у припиненні постачання електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 згідно акта про закриття особового рахунка від 04.04.2018 року.

Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від01 квітня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» задовольнити.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», які мали місце 29 травня 2018 року та полягали у припиненні постачання електричної енергії побутовому споживачу ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 згідно акта про закриття особового рахунка від 04 квітня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський