Справа № 163/1576/18 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С.С.
Провадження № 22-ц/802/273/19 Категорія: 26 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк (далі АТ КБ) «ПриватБанк» предявило в суд позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги банк обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору від 07 серпня 2009 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобовязання за договором, у звязку з чим станом на 04 липня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 13496,01 грн., з яких: заборгованість по відсотках за користування кредитом 2294,82 грн., заборгованість за пенею 10367,17 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 618,86 грн., позивач просив стягнути із відповідача в його користь зазначену заборгованість за кредитом.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року в даній справі в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог банку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 369 ЦПК України дана справа розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що 07 серпня 2009 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами. Датою укладання договору є підписання позичальником заяви. За умовами даного договору позивач надав відповідачу у користування кредитні кошти шляхом установлення кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9-24).

За умовами договору за користування кредитом відповідач повинен був сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. У анкеті-заяві відповідач висловив свою згоду на те, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.5-6), із якого убачається, що за період з 07 серпня 2009 року по 31 травня 2015 року сума заборгованості складає 3124,62 грн., з яких: 1949,49 грн. заборгованість за кредитом; 56,27 грн. заборгованість по процентах.

Крім того, банком наданий розрахунок заборгованості за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 04 липня 2018 року (а.с.7-8), з якого убачається, що позичальником у цей період використано кредитні кошти на загальну суму 306,33 грн. (графа - витрати кредитних коштів), з урахуванням боргу за тілом кредиту станом на 31 травня 2015 року загальна сума використаних позичальником коштів станом на 04 липня 2018 року складає 2255,82 грн., у період з 01 червня 2015 року по 04 липня 2018 року позичальником погашено заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2597,93 грн. (графа сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості).

Також із розрахунку заборгованості за кредитним договором убачається, що позичальник до 30 червня 2017 року регулярно вносив кошти на погашення кредиту, останній платіж складає 50 грн.

При цьому судом встановлено, що різниця між погашеною заборгованістю за кредитом та використаними позичальником кредитними коштами складає 342,11 грн. (2597,93 грн. 2255,82 грн.).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що наданий позивачем розрахунок містить суперечності, а саме: сума заборгованості за кредитом станом на 04 липня 2018 року обрахована банком наростаючим підсумком та рівна складовим заборгованості за кредитом (тіло кредиту, нараховані відсотки, пеня) і складає 12261,07 грн., а за підсумковим розрахунком заборгованості за кредитом загальна сума заборгованості складає 12377,15 грн., з яких: 22294,62 грн. заборгованість по відсотках, 10367,17 грн. заборгованість по пені.

Згідно із частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пунктів 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною третьою цієї статті визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Таким чином, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Як убачається із розрахунку заборгованості за кредитом, банком змінювалися розміри процентної ставки, а саме: за період з 07 серпня 2009 року по 29 серпня 2014 року проценти нараховувалися в розмірі 30 %, за період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року проценти нараховувалися в розмірі 34,80 %, за період з 01 квітня 2015 року по 04 липня 2018 року проценти нараховувалися в розмірі 43,20 %.

Відповідно до пункту 2.1.1.12.2, пункту 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг проценти нараховуються лише за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку на дату нарахування за формулою: сума боргу *дні прострочки* проценти за місяць* 12/ кількість днів у році (365/366)/100.

Всупереч умовам договору кредитор провів нарахування відсотків за користування кредитом з урахуванням усіх складових заборгованості, до якої разом з тілом кредиту включені також нараховані відсотки, штрафи та пеня.

Отже, з врахуванням того, що позичальником частково вносились кошти на погашення кредиту, однак встановити кількість прострочених дні неповернення кредитних коштів із наданого банком розрахунку заборгованості неможливо, а тому і не надається можливим визначити розмір заборгованості за кредитом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в звязку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 30 листопада 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді