Справа № 466/8508/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченка Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Романчук М.С.

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання незаконної та скасування ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1250, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання незаконної та скасування ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року № 1250, в ході розгляду справи позовні вимоги були збільшені та просила суд, визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1250, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 1627 від 31.10.1953 року за будинковолодінням АДРЕСА_1 в якому вона зареєстрована і проживає - закріплена земельна ділянка площею 338,5 кв. м. Даний факт підтверджується Архівним витягом з Державного архіву Львівської області від 30.03.2007 року № Д-509 та довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 26.03.2007 року № 4/15859. З відповіді на адвокатський запит її представника, їй стало відомо, що ухвалою Львівської міської ради від 25.10.2007 року № 1250 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», зазначену вище земельну ділянку було передано у спільну сумісну власність відповідачам - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 .. а також відповідачами отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року.

Вважає ухвалу Львівської міської ради від 25.10.2007 року № 1250 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», в частині передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у спільну сумісну власність відповідачам - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства України. В позовній заяві на обґрунтування позовних вимог покликається на норми ст. 149 ЗК УРСР, ст. 152 ЗК України від 25.10.2001 року, в якій зазначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Позивачка в позові зазначає, що їй не відомо яким чином та на підставі яких саме документів, зокрема і правовстановлюючих, відповідачам було надано у власність земельну ділянку, яка закріплена за будинковолодінням позивача та використовується саме нею. Більше того, як вбачається з оскаржуваної ухвали, у спільну сумісну власність передано спірну ділянку відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які не проживають за адресою знаходження такої ділянки, тобто не мають жодного відношення до неї.

Крім того, покликається на норми ч. 1 ст. 12, ст. ст. 116, 120, 122, ч. 1 ст. 153, ч. 1 ст. 155 ЗК України, ч. 1 ст. 21, ч. 2 ст. 215 ЦК України, правову позицію Верховного суду України, висловлену у Постанові від 16.03.2016 року у справі № 6-1428цс15. Із врахуванням зазначеного, просить позов задовольнити.

20 грудня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку загального позовного провадження.

16.01.2019 року відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали відзив на позовну заяву, вважають позовну заяву ОСОБА_9 В ОСОБА_10 безпідставною та необгрунтованою, подання якої може бути пояснено ймовірно бажанням позивача отримати не передбачену законом вигоду, а не порушенням її прав.

22.01.2019 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позовну заяву, в якому позов не визнала і просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

15.03.2019 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та позовну заяву в новій редакції, просить визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1250, визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року. Також подав відповідь на відзив.

15.03.2019 року до суду подано відзив на позовну заяву представником відповідача Львівської міської ради Балюєвим С.В., який також заперечив позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачем ОСОБА_8 до суду не подано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та дали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві в новій редакції, зазначили, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 1627 від 31.10.1953 року за будинковолодінням АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 338,5 кв. м. Ухвалою Львівської міської ради від 25.10.2007 року № 1250 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», зазначену вище земельну ділянку з невідомих позивачу причин, було передано у спільну сумісну власність відповідачам - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 .. а також відповідачами отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року. Даною земельною ділянкою позивачка не користується з 2007 року, однак це не заважає їй вважати, що спірна ділянка належить їй на підставі архівного витягу з Державного архіву Львівської області від 30.03.2007 року № Д-509 та довідки Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 26.03.2007 року № 4/15859. Просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала через їх безпідставність та пояснила, що відповідачі, зокрема відповідач ОСОБА_3 у встановлений законом спосіб набула право власності на спірну земельну ділянку, дала пояснення аналогічні тим, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, про час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв, клопотань суду не подали. Із врахуванням того, що відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити, за таких обставин суд вважає, що справу можна розглядати у їх відсутності.

Представник відповідача Львівської міської ради в судовому засідання просив в позові відмовити та вважав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки будь-яких порушень земельного законодавства або прав позивача при передачі земельної ділянки відповідачам допущено не було, підтримав поданий ним відзив на позов і просив його врахувати під час винесення рішення.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пояснили, що спірна земельна ділянка по АДРЕСА_2 . АДРЕСА_2 колись належала їхній бабці, однак правовстановлюючих документів на неї у них немає, даною землею користуються і приватизували відповідачі, земельна ділянка загороджена парканом.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що вважає власником спірної землі позивачку, яка мала дану земельну ділянку в оренді, однак документів, які б підтверджували право власності позивачки на дану землю ніколи не бачив. Спірною ділянкою користуються вже багато років відповідачі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що йому відомо, що позивачка колись володіла земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , однак документів не бачив. На даний час земельна ділянка загороджена і нею користуються відповідачі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника відповідача Львівської міської ради, свідків, дослідивши матеріали справи № 466/8508/18, матеріали інвентераційних справ на будинок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_2 Львові, матеріали справи № 466/2603/16-ц, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 мають у спільній сумісній власності будинок АДРЕСА_2 .

Згідно плану земельної ділянки житлового будинку АДРЕСА_2 , який є частиною технічного паспорту, складеного станом на 21.06.2007 року, за будинковолодінням АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку площею 0,1045 га.

25.10.2007 року Львівською міською радою прийнято ухвалу № 1250 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», згідно п. 9 додатку № 2 до якої відповідачам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 972 кв.м. на АДРЕСА_2 . ( а.с. 6-7).

Згідно копії технічного паспорта на будинок АДРЕСА_2 від 21.06.2007 року ( а.с. 61-68) передача відповідачам спірної земельної ділянки зумовлена тим, що станом на момент прийняття оспорюваної ухвали Львівської міської ради: - ОСОБА_6 належало право власності на 7/25 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 29.05.2002 року; - ОСОБА_7 належало право власності на 13/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12573999 від 20.11.2006 року; - ОСОБА_8 належало право власності на 13/50 частин житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12573915 від 20.11.2006 року; - ОСОБА_3 належало право власності на 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується реєстраційним посвідченням від 29.08.2002 року. ( матеріали інвентеразаційної справи на будинок АДРЕСА_1 а.с. 209-212, 215)

На підставі ухвали Львівської міської ради № 1250 від 25.10.2007 року Львівською регіональною філією центру державного земельного кадастру ДП «ЦДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» відповідачам видано Державний акт на право спільної сумісної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 на АДРЕСА_2 , з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку ( а.с. 65). Згідно державного акту земельна ділянка, яка передана у власність відповідачам, межує: по лінії А ОСОБА_15 із землеволодінням гр. Візної на АДРЕСА_3 ; по лінії Б- ОСОБА_16 із землеволодінням гр. ОСОБА_17 на АДРЕСА_4 ; по лінії В-Г із землекористуванням ВАТ «Львівобленерго»; по лінії Г-Д із землями міста; по лінії Д-А із землями загального користування вул. Реміснича - прохід.

Згідно плану земельної ділянки до будинковолодіння на АДРЕСА_1 , ( а.с.67,68 ) земельна ділянка на АДРЕСА_1 межує з будинковолодіннями АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 на цій же вулиці.

Таким чином, як вбачається із державного акту серії НОМЕР_1 у м АДРЕСА_7 Львові на вул АДРЕСА_2 16 земельна ділянка АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 спільної межі не мають. В судовому засіданні було встановлено про що не заперечили сторони по справі на момент прийняття спірної ухвали позивач земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 не користувалась, до відповідних - компетентних органів за її передачею не зверталась, знала і бачила, що саме відповідачі володіють і користуються нею. Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що земельні ділянки № 20 і АДРЕСА_2 розділяє проїзд; позивач володіє будинком АДРЕСА_1 і не має жодного відношення до будинковолодіння АДРЕСА_2 ; межі цих двох земельних ділянок не накладаються та не пересікаються. Доказів накладки цих земельних ділянок позивач не надала, також не надала суду доказів існування в неї прав на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_2 . Відповідачі користувались і продовжують добросовісно користуватись спірною земельною ділянкою на якій знаходиться їхнє будинковолодіння.

Вказані обставини встановлені судом з матеріалів справи та визнаються сторонами.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просила захистити її порушене право, як землекористувача, яка також бажає отримати спірну земельну ділянку у власність. Однак суд з такими доводами не погоджується виходячи з наступного.

Згідно ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі ділянок громадянам.

Згідно статей 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статті 12, п.12 розділу Х Земельного Кодексу України встановлено, що виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до Земельного Кодексу України.

Із аналізу вказаних норм законодавства вбачається, що ухвала Львівської міської ради від 25.10.2007 року № 1250 «Про передачу громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» прийнята правомірно. Підстав визнавати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1250, визнавати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року суд не вбачає.

Доводи позивача, що рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 1627 від 31.10.1953 року за будинковолодінням АДРЕСА_1 в якому вона зареєстрована і проживає - закріплена земельна ділянка площею 338,5 кв. м. і даний факт підтверджується Архівним витягом з Державного архіву Львівської області від 30.03.2007 року № Д-509 та довідкою Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 26.03.2007 року № 4/15859 є необґрунтовані, оскільки розмір земельної ділянки, переданої у власність відповідачам, площею 0,0972 га є значно більшим за розмір земельної ділянки, яка закріплена за будинковолодінням № НОМЕР_2 площею 0,03385 га., а тому судом не приймається до уваги.

Покликання позивача на те, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 маючи у спільній сумісній власності спірну земельну ділянку не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , то такі судом не беруться до уваги, оскільки згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживанняв Україні» реєстрація місця проживання чи її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження». Також Земельний кодекс України не містить таких обмежень чи заборон у реалізації земельних прав, у зв`язку з чим, такі доводи є надуманими і судом не приймаються.

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки показали, що спірною земельною ділянкою користуються на даний час відповідачі, документів які б підтверджували право власності позивача на дану земельну ділянку вони не бачили, однак зі слів позивача їм відомо що вона має право користування даною землею. Такі свідчення свідків суд вважає голослівними і не приймає до уваги.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих кодексом.

Позивач в ході розгляду справи належними та допустимими доказами не довела порушення своїх прав чи інтересів, які б підлягали судовому захистові.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог через їх безпідставність та недоведеність суд не визнає за доцільне застосовування позовної давності, про яку зробили заяву відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3

Керуючись статтями 259, 266 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

в позові ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 про визнання незаконної та скасування ухвали Львівської міської ради від 25.10.2007 року №1250, державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 25.02.2008 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю. В. Донченко