Справа № 461/2998/19 Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/811/2152/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Матяш С.І.

З участю: представника апелянта ОСОБА_5, заінтересованих осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2019 року про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця у справі за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Квадрос», Товариство з обмеженою відповідальністю «Євген», Приватне підприємство «М-Студія», ТОВ СП Українсько - Кіпрське «Лео Порто», Галицький відділ Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, державний виконавець Табінський О.В. на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 44831119,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати: постанову державного виконавця Табінсього О.В. про відкриття виконавчого провадження №44831119 від 23.09.2014 року; постанову державного виконавця Табінсього О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №44831119 від 24.04.2019 року, якою накладено арешт на автомобіль марки «Тойота Крузер Прадо», д.р.н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 ; постанову державного виконавця Табінсього О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №44831119, якою накладено арешт на: житлову будівлю, земельну ділянку, 75 % корпоративних та майнових прав ОСОБА_3 у ТОВ СП Українсько-Кіпрське «Лео Порто» та на майно, що належить вищевказаному підприємству; 90% корпоративних та майнових прав ОСОБА_3 у ТзОВ фірма «Квадрос» та на майно, що належить вищевказаному підприємству, в т.ч. рухоме майно підприємства автомобіль Kia Rio, д.н. НОМЕР_3 , на 100 % корпоративних та майнових прав ОСОБА_3 у ПП «М-Студія» та на майно, що належить вищевказаному підприємству; постанову державного виконавця Табінсього О.В. про закінчення виконавчого провадження №44831119 від 29.09.2014 року.

Вказану скаргу мотивував тим, що ознайомившись із документами вказаного виконавчого провадження, побачив ряд істотних порушень норм законодавства, чинного під час вчинення виконавчих дій, зокрема при прийнятті виконавчого документу, не було враховано, що він не містить всіх обов`язкових реквізитів, передбачених ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 20.07.2014 року. В ухвалі Галицького районного суду м.Львова не зазначено ні місце проживання чи реєстрації стягувачів та боржника, ні їхніх ідентифікаційних кодів, що прямо суперечить приписам ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак, у державного виконавця не було підстав відкривати виконавче провадження на підставі виконавчого документа, який не відповідає нормам чинного законодавства. Крім того, вказане виконавче провадження було відкрите на підставі спільної заяви стягувачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 19.09.2014 року, однак, в даній заяві серед додатків, зазначено оригінал ухвали про забезпечення позову, який у заявників, на момент подання вказаної заяви, а саме - 19.09.2014 року був відсутній. Вказане підтверджується матеріалами справи №461/10920/14, в яких немає жодної відмітки про отримання стягувачами оригіналу ухвали про забезпечення позову. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія супровідного листа Галицького районного суду м.Львова, яким було надіслано копію ухвали про забезпечення позову. Вказує, що, в матеріалах виконавчого провадження повинні були бути дві копії ухвали про забезпечення позову, хоча в таких міститься лише ксерокопія отриманої ухвали від суду, при цьому відсутні докази того, що разом із заявою про відкриття провадження стягувачі подали оригінал ухвали Галицького районного суду м.Львова про забезпечення позову.

В обґрунтування поважності причин пропущеного строку на звернення до суду із даною скаргою покликався на те, що він неодноразово намагався ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження, однак, лише 10.04.2019 року вперше отримав таку можливість та отримав копії виконавчих документів, які раніше йому не надсилались в межах такого.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2019 року поновлено ОСОБА_3 строк на звернення до суду для оскарження дій та рішень державного виконавця. У задоволені скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця у виконавчому провадженні №44831119 - відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі, зазначає, що з оскаржуваною ухвалою не погоджується, вважає її такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи. Звертає увагу суду на те, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд вказав, що державний виконавець вправі самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідок про індивідуальний ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності боржника та індивідуальний податковий номер стягувача, проте така позиція суперечить нормам матеріального права, адже в ухвалі Галицького районного суду м. Львова не зазначено ні місце проживання чи реєстрації стягувачів та боржника, ні їхні ідентифікаційні коди, що прямо суперечить приписам ст.. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». Відтак у державного виконавця не було підстав відкривати виконавче провадження на підставі виконавчого документа, який не відповідає нормам чинного законодавства. Також покликається на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що виконавче провадження №44831119 було відкрито з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заінтересованих осіб - ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як було зазначено в ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення оскаржуваних дій) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Вимоги до виконавчого документа, містила ст. 18 цього Закону.

Так, ч. 1 цієї статті передбачала, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

Поряд з цим, згідно із ч. 1 ст. 11 цього Закону було передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час вчинення оскаржуваних дій), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, з метою захисту інтересів стягувача, одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Тлумачення даних норм дає підстави для висновку, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника, зокрема, ідентифікаційних номерів, адреси реєстрації (місця проживання) не може вважатися належною підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Саме така правова позиція сформульована Верховним Судом України в постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 469/1357/16-ц (провадження № 61-35493св18), перша з яких обґрунтовано врахована місцевим судом при постановленні оскаржуваної ухвали.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржувані постанови були прийняті відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця. При цьому, з огляду на законність прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, є законними інші оскаржувані постанови державного виконавця, як такі, що випливають з постанови про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи, як скарги ОСОБА_3 , так і поданої апеляційної скарги вірних висновків суду не спростовують, а зводяться до власного тлумачення застосування положень Закону України «Про виконавче провадження», який судом першої інстанції застосований вірно.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 06 червня 2019 року про відмову в задоволенні скарги на дії державного виконавця - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.