Шаргородський районний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 152/300/19
провадження № 2/152/186/19
Шаргородський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді Соколовської Т.О. з участю: секретаря судового засідання Годованюк І.Л.,
розглянув у спрощеному позовному провадженні в порядку письмового провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,
учасники справи - не з`явилися
I. Виклад позицій позивача.
06 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про збільшення розміру аліментів, посилаючись на збільшення потреб дитини, погіршення матеріального становища у зв`язку з подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дитини, підвищенням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с.77).
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 28 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.32).
Ухвалу суду від 28.03.2019 разом з копією позовної заяви, додатками до неї відповідач не отримав через відсутність за місцем реєстрації і проживання (а.с.42), у зв'язку з чим судове засідання, призначене на 03.05.2019 було відкладено.
Про наступне судове засідання, призначене на 23.05.2019 на 10 год., відповідач ОСОБА_2 був повідомлений шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб сайті судової влади України (а.с.72).
Відповідач ОСОБА_2 у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлений про час і місце проведення судових засідань, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутності, або відкладення розгляду справи до суду не надходило.
За правилами ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, у суда наявні підстави для заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів, про що постановлено ухвалу,відповідно до вимог статтей 280 -281 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 1997 року, який рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 22.09.2015 розірвано (а.с.11).
Від шлюбу сторони даного цивільно-правового спору мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29.05.2015 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 650 грн щомісячно, починаючи з 22 квітня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8).

Рішенням Шаргородського районного суду від 05 березня 2017 року змінено розмір аліментів, визначивши їх у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з наступною індексацією (а.с.13 14).

Дитина сторін дочка ОСОБА_5 проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї виконавчого комітету Пеньківської сільської ради Шаргородського району від 29.01.2019 № 105 (а.с.7).

Судом встановлено, що матеріальне становище сім`ї позивачки погіршилось у зв`язку з подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дитини, зріс розмір прожиткового мінімуму, проте, аліменти утримання дитини стягуються у розмірі, який є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України.

ІV. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992 року)і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

За приписами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Згідно з положеннями ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для дитини вікoм від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року становить 2027 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

V. Висновки суду

Судом встановлено, що матеріальне становище сім`ї позивачки погіршилось у зв`язку з подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дитини. На утримання дочки відповідач за рішенням Шаргородського районного суду від 05.03.2017 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на дитину, що є недостатнім для забезпечення належного рівня виховання та утримання дитини.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

При збільшенні розміру аліментів, суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів і приходить до висновку, що, оскільки відповідач є здоровою, працездатною людиною, має можливість працювати, тому зобов`язаний утримувати власну дитину та спроможний сплатити аліменти на утримання дочки в розмірі 2000 гривень щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з положеннями ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими, що сторони мають дитину неповнолітню дочку ОСОБА_6 , утримання якої є предметом даного спору. На утримання дитини відповідач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, у зв`язку із чим на позивачку ОСОБА_1 , з якою проживає дочка, покладено більший обсяг обов`язків по утриманню дитини, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови.

Таким чином, судом встановлено, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів не достатньо та в неповній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 не використав можливість і право реалізувати свої процесуальні права, заперечувати проти позову, надати докази у підтвердження своїх заперечень, на виклик суду не з`явився. Небажання ОСОБА_2 надати заперечення та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, з`являтися на виклик суду, дало суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачами, що відповідає положеннями ст.280 ЦПК України.

Отже, позивачкою наведено обставини щодо зміни її та дитини матеріального стану, зокрема погіршення їх матеріального стану, та, враховуючи, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду від 05.03.2017 ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Розглядаючи дану справу, судом взято до уваги не тільки вимоги національного законодавства України, а і висновки Європейського Суду з прав людини, викладені у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

VІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5, 7, 8, 10 - 13, 81, 83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263 265, 268, 273, 279 ЦПК України, на підставі ст.51 Конституції України, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 150, 179, 180 183, 192 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 05.03.2017, у справі № 152/1910/17, збільшивши їх розмір з 1000 грн. на 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до повноліття дитини, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Стягнути з ОСОБА_2 до Державного бюджету (стягувач Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача 6001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шаргородський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин(ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно процесуальним кодексом України.

Ім`я (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Шаргородським РС УДМС України у Вінницькій області 20.05.2014;

відповідач ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , інші дані ідентифікуючі особу відсутні.

Рішення складено та підписано суддею 23.05.2019.

Суддя: Т.О. Соколовська