Справа № 204/5407/17
Провадження № 2/204/40/19
РІШЕННЯ

іменем України

15 лютого 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі судового засідання Подвижній О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, виділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позивних вимог, просив: встановити факт проживання позивача і відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22 травня 2001 року по 02 вересня 2004 року; визнати обєктами спільної сумісної власності позивача і відповідача наступне майно: квартиру АДРЕСА_1; автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; холодильник двокамерний Bosh; газову плиту Bosh; кухонну витяжку Cata; пральну машину Ariston; мікрохвильову піч Samsung; пилосос Philips; тостер Philips; електрогітару з підсилювачем і вмонтованим динаміком (для електрогітари «Комбик»); персональний компютер з монітором; двоспальне ліжко 1,90х1,60м з матрацом Veneto; хромовані барні стільці у кількості 3-х од.; систему зовнішнього відеоспостереження; вбудовану шафу у вітальні з дзеркалом; вбудовану шафу у спальні; меблі для кухні з барною стійкою у кухні-їдальні; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; 1/2 частку автомобіля Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; 1/2 частку автомобіля Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; виділити позивачу наступне спільне сумісне майно в натурі: холодильник двокамерний Bosh; газову плиту Bosh; пилосос Philips; електрогітару з підсилювачем і вмонтованим динаміком (для електрогітари «Комбик»); двоспальне ліжко 1,90х1,60м з матрацом Veneto; персональний компютер з монітором, та визнати за ним право особистої приватної власності, виділивши йому: двигун для човна марки Honda BF5A; акустичну гітару та мякий кофр до неї Ibanez; годинник з барометром і градусником; телевізор Sony; виділити відповідачу та визнати за нею право власності на пральну машину Ariston; мікрохвильову піч Samsung; кухонну витяжку Cata; тостер Philips; хромовані барні стільці у кількості 3-х од.; систему зовнішнього відеоспостереження; вбудовану шафу у вітальні з дзеркалом; вбудовану шафу у спальні; меблі для кухні з барною стійкою у кухні-їдальні.

В обґрунтування позову зазначив, що сторони почали проживати разом однією сімєю без реєстрації шлюбу і при цьому не перебували у будь-якому іншому шлюбі з 22 травня 2001 року. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська попередній шлюб позивача був розірваний 26 квітня 2001 року, а відповідач розлучилася з попереднім чоловіком, як відомо позивачу, 21 травня 2001 року. Встановлення факту проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу є необхідним для визначення обсягу майна, яке позивач просить визнати обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на нього та його поділу. Офіційно сторони зареєстрували шлюб 03 вересня 2004 року, який згодом, 17 листопада 2015 року, було розірвано. В період шлюбу в порядку приватизації відповідач набула права власності на вищезазначену квартиру та не визнає, що позивач також має право на цю квартиру. Однак останній вважає, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності, оскільки ремонтні роботи в спірній квартирі розпочалися ще з того часу, як сторони почали проживати разом без реєстрації шлюбу. В цей час була проведена заміна труб і радіаторів системи опалення, косметичний ремонт приміщень, а також протягом 2006 року в квартирі були проведені переобладнання приміщень та їх капітальний ремонт, які здійснювались внаслідок спільних трудових і грошових витрат сторін. Позивач вважає, що ремонтні роботи були здійснені в більшості саме завдяки його вкладу, оскільки відповідач на той час не працювала. Вартість спірної квартири істотно збільшилась, вона отримала сучасні обладнання та вигляд. А тому, позивач вважає, що справедливим буде, якщо частки у праві власності на неї будуть рівними по 1/2 кожному. Крім цього, підлягає поділу й інше майно, яке було придбане в період шлюбу, загальною вартістю на суму 104705 грн., але відповідач не бажає ділити спірне майно добровільно та не віддає особисті речі позивача. Крім того, в період шлюбу позивачу його братом був подарований двигун для човна марки Honda BF5A, а друзями на день народження подарована акустична гітара та мякий кофр до неї, а також годинник з барометром і градусником, які відповідач не визнає речами особистої приватної власності позивача. Також, позивач зазначає, що ним до укладення шлюбу було придбано телевізор Sony, який відповідач також не віддає. Враховуючи викладене, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

29 березня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Посилається на те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги не відповідають фактичним обставинам справи та є надуманими. Позивач з 16 червня 2002 року по теперішній час є зареєстрованим за іншою адресою, а також відповідно до акту, складеного мешканцями будинку №3 та №6 по провул. Енергетичному у м. Дніпро та вул. Більшовицькій буд.№8 позивач проживав у спірній квартирі з вересня 2004 року по листопад 2015 року. Крім того, зазначає, що відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченої будівництвом квартири після реконструкції до експлуатації, ремонтні роботи в квартирі проводились до 2000 року, а не в період з 2001 року по 2004 рік. Відповідач отримала право на приватизацію квартири з 26 лютого 2003 року, саме тому вона належить відповідачу на праві особистої приватної власності, а на момент укладення сторонами шлюбу СК України не було прямо визначено, що майно, набуте в результаті приватизації відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем за кошти, які були отримані нею від ОСОБА_5 на виконання останньою договору позики, укладеного нею з батьком відповідача, тому він також не підлягає поділу між подружжям. На підставі вищевикладеного, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

22 травня 2018 року представником позивача ОСОБА_2 було надано до суду відповідь на відзив відповідача, у якому вказав, що положення СК України не повязують встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу з їх проживанням у конкретному місці. Крім того, зазначає, що до проведення хоча б косметичних ремонтних робіт подружжя в спірній квартирі не проживали. Також, звертає увагу, що до акту від 12 березня 2018 року, підписаного сусідами, слід ставитися критично через те, що не відомо звідки ці особи обізнані про те, що позивач проживав у спірній квартирі без реєстрації. Зміст документів, на які посилається відповідач, на думку позивача, суперечить фактичним даним. Вважає, що договору позики батько відповідача не укладав, його було виготовлено нещодавно і виключно для усунення недоліків у правовій позиції відповідача. Враховуючи, що відповідач не надала суду ні оригіналу договору позики, ні розписки про надання грошових коштів та не повідомила суд про існування у неї таких оригіналів документів, зазначає, що такий доказ не повинен братися до уваги.

20 листопада 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, у якій відповідач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та на автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний номер НОМЕР_1. В обгрунтування вказаних вимог зазначила, що ремонтні роботи в квартирі в період з шлюбу не проводилися, а квартира була відремонтована та перепланована ще у 80-х роках минулого сторіччя. 26 лютого 2003 року відповідач стала відповідальним квартиронаймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_3, у якій була зареєстрована та на яку отримала право на приватизацію. На момент укладання шлюбу між сторонами статтею 61 СК України не було прямо визначено, що майно, набуте в результаті приватизації, відноситься до спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідач зазначає, що автомобіль Renault Clio Symbol був придбаний хоча і в шлюбі, але за її особисті кошти, які вона отримала від ОСОБА_5 в рахунок виконання договору позики та саме після отримання цих коштів було придбано автомобіль. Таким чином, вважає, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, а тому, на її думку, поділу придбаний автомобіль не підлягає та має бути визнаний її особистою приватною власністю.

05 лютого 2018 року від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, у якому він зазначає, що доводи позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими. Посилається на те, що зміст документів, які вона долучає на підтвердження доводів, містить суперечності. Крім того, стверджує, що відповідач не надала договір позики, за яким вона отримувала кошти на придбання автомобіля, а тому не можливо встановити, коли саме був укладений такий договір, на яких умовах та чи укладався він взагалі. Зазначає, що приблизно у 2010 році ОСОБА_6 помер, а відповідач не надає жодних доказів на підтвердження існування договору позики, прав отримання повернення позики від ОСОБА_5, адже позивач за зустрічним позовом не є стороною правочину, що унеможливлює набуття нею права власності на кошти за договором позики. Вказує, що позивачем за зустрічним позовом не надано до суду жодного доказу волевиявлення ОСОБА_6 передати їй право отримати ці кошти замість нього від позичальника і права власності. Тому вважає, що ніяких коштів відповідач не отримувала, а надана розписка не є дійсною, з огляду на вищевказане, відповідач за зустрічним позовом не визнає позовні вимоги ОСОБА_4 до нього в повному обсязі.

12 вересня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_4, засвідчені нотаріально, згідно яких вона позовні вимоги не визнає. Зазначила, що була одружена з позивачем з 03 вересня 2004 року та за час шлюбу шляхом приватизації отримала спірну квартиру. В ній вона ще до шлюбу мешкала разом зі своєю матірю та саме в цей час за власні кошти відповідача був зроблений ремонт, придбані речі побуту та техніка. До укладення шлюбу позивач мешкав разом зі своєю матірю на вул. Воздухофлотській у м. Дніпро. Посилання позивача на те, що він особисто робив ремонт у квартирі, придбав меблі та побутову техніку не підтверджуються жодними доказами. Також він у позовній заяві не конкретизує спірне майно, а лише зазначає марку виробника без ідентифікації та серійних номерів, що свідчить про те, що він, на її думку, не приймав участі у придбанні цього майна. Стосовно посилання позивача що під час шлюбу був придбаний мотор для човна, відповідач зазначає, що ніякого мотору під час шлюбного життя в їх родині не було та ця вимога є надуманою. Спірний автомобіль вона придбала за свої особисті кошти, які вона отримала від свого батька ще до шлюбу. Крім того, вказала, що з позивачем вони почали спільно жити лише після укладення шлюбу.

Позивач та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відповіді на відзив на первісний позов, відзиву на зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_1 повністю, зустрічний позов просив задовольнити.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона знає відповідача за первісним позовом з народження та знає, що остання завжди жила по вул. Енергетичній, буд. №8а, кв.№2 з мамою, а коли вийшла заміж, то з ними з 2004 року почав жити й її чоловік, якого до того часу свідок не бачила. Також свідок вказала, що знає, що в 2003 році мама відповідача переписала на неї квартиру за адресою: вул. Енергетична, буд. №8а, кв.№2 у м. Дніпрі, і там почали робити косметичний ремонт. До цього часу ремонт в квартирі робив Брест-17 в 80-х роках. За чиї кошти робився ремонт та де під час ремонту жила відповідач свідок не знає.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона сестра відповідача за первісним позовом та до 1980 року вона з сестрою і батьками жила за адресою: вул. Енергетична, буд. №8а, кв.№2 у м. Дніпрі. Потім після перепланування і ремонту в 2003 році відповідач з мамою проживали вдвох в квартирі. В 2004 році відповідач вийшла заміж і туди переїхав позивач. До шлюбу позивач не жив в квартирі за адресою: вул. Енергетична, буд. №8а, кв.№2 у м. Дніпрі, про існування позивача свідок тільки чула зі слів відповідача до 2003 року. Для ремонту (були покрашені стіни, покладений лінолеум, помінялися шпалери, зроблено декоративну стінку) відповідач наймала робітників та жила в цей час у свідка. Після 2003 року ремонт в квартирі не робився. Також свідок знає, що їх батько позичав двоюрідній сестрі ОСОБА_5 гроші, щоб та потім передала гроші відповідачу для купівлі машини. Знає, що договору позики не залишилося через його виконання.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що робив у позивача за первісним позовом в квартирі №2 по вул. Енергетичній у м. Дніпро ремонт, під час якого відповідача бачив лише один раз. Це була двокімнатна квартира, без перестінки, одна велика кімната, гіпсокартоном нічого не було прошито. Вкінці літа 2006-2007 року приїхав напарник і запропонував виконати сантехнічні роботи в квартирі №2 по вул. Енергетичній у м. Дніпро, повісили котел, розвісили 4 радіатори, сушарку для рушників. За проведені роботи з ними розраховувався позивач, туди приходили ще якій інші робітники.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вона є матірю позивача за первісним позовом та знає відповідача з 2000 року, оскільки вона проживала з позивачем в її квартирі на вул. Воздухофлотській у м. Дніпрі протягом двох років з 2000 року однією сімєю, у них був спільний бюджет. Потім вони вирішили розділити квартиру, свідок продала свою квартиру і віддала позивачу 5600 доларів США. Позивач переїхав жити до квартири відповідача, також приблизно один рік вони жили у брата в селі. В 2003 році сторони по справі заїхали до квартири по вул. Енергетичній, де свідок була лише один раз. Також свідок пояснила, що її брат ОСОБА_11 розписався з мамою відповідача в 1991 року і до дня смерті вони жили в с. Вовняги.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона племінниця відповідача за первісним позовом та з 1985 року по 2003 рік проживала з бабусею і відповідачем за адресою: вул. Енергетична, буд. №8а, кв.№2 у м. Дніпрі, в школу її відвозили на Березинку. Потім бабуся переоформила квартиру на відповідача, а сама виїхала жити до села Вовниги, свідок до своєї матері в квартиру АДРЕСА_4 звідки через півроку переїхала на квартиру. Потім ближче до вересня-жовтня 2004 року в квартирі за адресою: вул. Енергетична, буд. №8а, кв.№2 у м. Дніпрі, почали робити ремонт, який був поверховий, відповідачу допомагали коштами. Також свідок вказала, що вона знає, що її тітка ОСОБА_5 займала гроші у дідуся (батька відповідача), приблизно 70000 грн. А потім в 2006 році ОСОБА_5 повернула назад кошти, але вже відповідачу особисто. Вказала, що позивача вона знає з 2001 року, вони всі разом їздили разом на море, а потім аж в 2004 році відповідач представила його як свого чоловіка.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що відповідач за первісним позовом є двоюрідною сестрою його дружини. Знає, що він з дружиною брав у борг в батька відповідача гроші та вкінці вересня 2006 року віддавали борг вже відповідачу, бо така була домовленість. Батько відповідача наполягав, щоб гроші віддавали саме відповідачу, бо вона хотіла купити машину. Знає, що відповідач проживала з матірю та племінницею.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона в 2004 році брала в борг гроші у батька відповідача за первісним позовом та через два роки віддала борг відповідачу, а договір позики порвали. До укладення шлюбу відповідач проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кв.№2 у м. Дніпрі, разом з мамою та племінницею, а з позивачем вони просто зустрічалися. Знає, що приблизно в 2003 році відповідач зробила ремонт в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що вона є подругою відповідача за первісним позовом зі школи, часто бувала в неї вдома. Знає, що мати відповідача в 2002 році залишила їй свою квартиру по пров. Енергетичному, буд.8а та протягом 2003 року відповідач жила там сама і самостійно робила там ремонт. Приблизно в 1995-1996 році в квартирі також проживала ОСОБА_12. Позивача свідок знає з кінця 2004 року як чоловіка відповідача.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що сторони по справі є її друзями, позивач за первісним зі школи, а відповідач з 2000 року. Знає, що сторони з 2000 року почали зустрічатися та з часу офіційного укладення шлюбу почали жити разом. До укладення шлюбу позивач жив з мамою, братом та нареченою брата за адресою: АДРЕСА_5, інколи там також жив син позивача. Вперше до спірної квартири вона потрапила в 2004 році.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що є братом позивача за первісним позовом, пояснив, що в 2006 році сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль Reno Clio та зроблено ремонт в спірній квартирі, а потім перепланування. Також свідок пояснив, що ним було придбано мотор для човна, який він приблизно в 2008 році віддав в користування сторін по справі, зробив це як подарунок позивачу, оскільки це було зроблено в подяку, окремого договору щодо дарування мотору не складали. Приблизно з 2000 року по 2002-2003 роки сторони жили разом, вели спільний бюджет, займалися вихованням дитини позивача від першого шлюбу. Мати відповідача з початку 1990-х років жила разом з дядьком свідка і позивача в селі Вовниги.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що працював разом з позивачем за первісним позовом з 1999 року, з дружиною позивача познайомився приблизно в 2004 році. Приблизно в 2003 році позивач попросив його подивитися опалення в квартирі на першому поверсі в районі вул. Суворова у м. Дніпро і він зайнявся ремонтом. Бачив, що в квартирі робився ремонт, було зроблено перепланування, гроші за ремонт отримував від позивача.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він є сином позивача за первісним позовом, знає, що в кінці 1990-х років батько почав жити з відповідачем та з 2004 року вони почали жити в квартирі відповідача, в якій за кошти батька було зроблено ремонт. Приблизно в 2006 році за зароблені кошти батька було також куплено автомобіль Renault Clio.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що навесні 1991 року в його батьків була дача в с. Вовниги та потім в 2004-2005 році його кум познайомив його зі сторонами по справі. Знає, що мати відповідача та дядько позивача жили як чоловік та дружина в с. Вовниги з 1992-1993 років по 2014 рік. Сторони приїжджали до своїх родичів в с. Вовниги, знає, що в 2005-2006 роках в них був двигун до човна. Також він бачив, що в квартирі по вул. Енергетичній у м. Дніпро робився ремонт.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що вона є дружиною рідного брата позивача за первісним позовом, знає, що в кінці 2000 року сторони по справі познайомилися та почали разом жити за адресою: АДРЕСА_6. За даною адресою також жили мама позивача та його син. Потім батьки позивача та її чоловік вирішили продати дану квартиру. Сторони разом жили за даною адресою до кінця 2002 року та робили ремонт в квартирі відповідача за завдаток. Ремонт робив друг позивача. В 2005 році позивач купив автомобіль Renault Clio. В 2005 році сторони жили у матері відповідача в с. Вовниги. Також знає, що її чоловік подарував позивачу мотор.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Сторони 03 вересня 2004 року уклали шлюб, який 17 листопада 2015 року було розірвано (т.1 а.с.8-9, т.2 а.с.14).

26 лютого 2003 року змінено договір найму житлового приміщення на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 та переоформлено особовий рахунок з основного квартиронаймача ОСОБА_21 на її доньку ОСОБА_4 (т.1 а.с.106).

З копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 20 квітня 2007 року КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», вбачається, що відповідачу за первісним позовом на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_8 (а.с.13,14).

Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання обєктом спільної сумісної власності позивача і відповідача на квартиру АДРЕСА_1, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даної квартири та за зустрічним позовом про визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 судом враховується наступне.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пунктами 2,4 ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, та житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Таким чином, вирішуючи предявлені позовні вимоги, судом враховується, що квартира, яка була приватизована одним із подружжя, якщо другий з подружжя не мав права на приватизацію або не захотів його реалізувати, належить до роздільного майна подружжя і є об'єктом права приватної власності лише цієї особи. При приватизації житла одним із подружжя другий з подружжя не набуває автоматично прав щодо цього майна з усіма відповідними наслідками.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів в порядку ст.ст.77, 78 ЦПК України щодо визнання свідоцтва про право власності на спірне житло, виданого 20 квітня 2007 року КЖЕП «Південне» Дніпропетровської міської ради згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», недійсним.

Отже, в задоволенні первісного позову в частині визнання спірної квартири обєктом спільної сумісної власності, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даної квартири слід відмовити, а зустрічний позов в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на спірну квартиру слід задовольнити.

Вирішуючи первісні позовні вимоги в частині визнання обєктом спільної сумісної власності автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку даного автомобіля та зустрічну позовну заяву в частині визнання за ОСОБА_4 права особистої приватної власності на автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний номер НОМЕР_1, судом враховується наступне.

02 жовтня 2006 року в період шлюбу відповідач за первісним позовом придбала автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505 (т.1 а.с.51-53, т.2 а.с.188).

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, автомобіль Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505 належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом не доведено, що спірний автомобіль належить їй на праві особистої приватної власності. Доказів купівлі спірного автомобіля ОСОБА_4 за кошти, які належали їй особисто, суду не надано. Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_5 щодо факту отримання ОСОБА_5 від батька відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 та в подальшому повернення боргу саме останній, на підтвердження чого надано відповідну розписку від 23 вересня 2006 року, згідно якої ОСОБА_4 отримала грошові кошті в розмірі 75000 грн. в рахунок виконання договору позики, судом до уваги не беруться, оскільки такі свідки є родичами ОСОБА_4 та є заінтересованими особами.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні категорично відмовився проти присудження йому з відповідача за первісним позовом грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль.

Враховуючи викладене, первісні позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити та за сторонами по справі слід визнати власності на Ѕ частину спірного автомобіля за кожним.

Також суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в частині виділення позивачу на праві особистої приватної власності двигуна для човна марки HONDA BF 5 A HNX 0127G0 з огляду на наступне.

Відповідно до товарного чеку від 15 квітня 2005 року брат позивача за первісним позовом ОСОБА_16 придбав двигун для човна марки HONDA BF 5 A HNX 0127G0 вартістю 5000 грн. (т.1 а.с.55).

З показань допитаних в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_20 встановлено, що позивачу за первісним позовом свідком ОСОБА_16 під час перебування сторін у шлюбі було подаровано спірний двигун.

Частиною 2 ст. 182 ЦК України визначено, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Згідно ч.4 ст. 719 ЦК України, договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно.

Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт дарування позивачу за первісним позовом його братом ОСОБА_16 спірного двигуна та дарування такого двигуна за усним договором є правомірним.

Вирішуючи первісні позовні вимоги в частині визнання обєктами спільної сумісної власності холодильника двокамерного Bosh, газової плити Bosh, кухонної витяжки Cata, пральної машини Ariston, мікрохвильової печі Samsung, пилососу Philips, тостеру Philips, електрогітари з підсилювачем і вмонтованим динаміком (для електрогітари «Комбик»), персонального компютеру з монітором, двоспального ліжка 1,90х1,60м з матрацом Veneto, хромованих барних стільців у кількості 3-х од., системи зовнішнього відеоспостереження, вбудованої шафи у вітальні з дзеркалом, вбудованої шафи у спальні, меблів для кухні з барною стійкою у кухні-їдальні; виділення позивачу в натурі: холодильника двокамерного Bosh, газової плити Bosh, пилососу Philips, електрогітари з підсилювачем і вмонтованим динаміком (для електрогітари «Комбик»), двоспального ліжка 1,90х1,60м з матрацом Veneto, персонального компютера з монітором, визнання за позивачем права особистої приватної власності, виділивши йому: акустичну гітару та мякий кофр до неї Ibanez; годинник з барометром і градусником; телевізор Sony; виділення відповідачу та визнання за нею право власності на пральну машину Ariston; мікрохвильову піч Samsung; кухонну витяжку Cata; тостер Philips; хромовані барні стільці у кількості 3-х од.; систему зовнішнього відеоспостереження; вбудовану шафу у вітальні з дзеркалом; вбудовану шафу у спальні; меблі для кухні з барною стійкою у кухні-їдальні, суд виходить з наступного.

На доведення зазначених позовних вимог позивачем за первісним позовом не доведено наявність такого майна, його вартість, період придбання та походження грошових коштів для його придбання, а тому в задоволенні позову в даній частині слід відмовити.

Вирішуючи позовну вимогу за первісним позовом про встановлення факту проживання позивача і відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22 травня 2001 року по 02 вересня 2004 року суд приходить до наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Також із розяснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року вбачається, що суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення вказаного факту заявнику необхідно для вирішення питання про поділ майна подружжя.

Однак в судовому засіданні не встановлено, що встановлення факту проживання позивача і відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з 22 травня 2001 року по 02 вересня 2004 року породить будь-які юридичні наслідки, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

З огляду на викладене, первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючисьст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3) про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності, виділ майна задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки та моделі Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний номерний знак НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки та моделі Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину автомобіля марки та моделі Renault Clio Symbol, ідентифікаційний номер (VIN) транспортного засобу VF1LB2BC536482505, державний номерний знак НОМЕР_1.

Визнати двигун для човна марки HONDA BF 5 A HNX 0127G0 особистою приватною власністю ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_3) до ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2) про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_9 особистою приватною власністю ОСОБА_4.

У задоволенні решти зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: