ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року

м.Суми

Справа №592/2544/17

Номер провадження 22-ц/816/13/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2017 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

в с т а н о в и в:

03 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення процентів за договором позики.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02 червня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав від нього у борг 10000 доларів США, які зобов`язався повернути до 02 грудня 2016 року, про що склав розписку. Також, ОСОБА_3 зобов`язався сплачувати 2 % від суми позики щомісячно за користування коштами. 02 грудня 2016 року сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору позики на таких же умовах до 02 червня 2017 року. Проте, як вказав позивач, станом на 03 березня 2017 року відповідач договірні зобов`язання не виконав, тому має борг зі сплати процентів за користування позикою у сумі 1800 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на день подачі позову були еквівалентні 48762 грн, які позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у розмірі 1800 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03 березня 2017 року становило 48762 грн.

ОСОБА_3 з вказаним рішенням суду не погодився і, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги відповідач обґрунтовує тим, що суд вирішив спір без його належного повідомлення. У порушення вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року, суд розмістив оголошення про виклик відповідача лише у місцевому друкованому засобі масової інформації, проте, мав обов`язок розмістити відповідне оголошення також і у загальнодержавному друкованому засобі масової інформації. Крім того, матеріали справи не містять належно завіреної копії розписки про отримання відповідачем позики, тобто, як вважає відповідач, судом не було встановлено обставин щодо укладення договору позики.

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , подав письмове заперечення на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення норм матеріального і процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому, зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову, виходив з того, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Також, на думку представника позивача, суд першої інстанції правильно установив, що наявність між сторонами позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором розписки, так і зобов`язання своєчасно повернути позивачу ці кошти з відсотками.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 02 червня 2016 року ОСОБА_3 склав розписку про отримання від ОСОБА_1 10000 доларів США на строк до 02 грудня 2016 року, зі сплатою 2 % щомісячно за користування цими коштами за весь період, а всього зобов`язався виплатити 1200 доларів США у якості процентів. Факт отримання позичених коштів, як зазначено у розписці, може підтвердити ОСОБА_5 Крім того, у розписці вказано, що у якості застави були передані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 , а саме: технічний паспорт на це нежитлове приміщення.

Кошти у сумі 10000 доларів США ОСОБА_3 отримав 02 червня 2016 року, про що вказав у розписці, розписавшись з приводу цього.

Також, у вказаній вище розписці зазначено, що 02 грудня 2016 року сторони дійшли згоди про продовження (пролонгацію) договору на таких же умовах на строк до 02 червня 2017 року з виплатою винагороди і засвідчили вказане підписами проти своїх прізвищ (а.с. 4 даної справи, а.с. 23 справи № 592/11738/17).

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, ОСОБА_1 просив стягнути суму заборгованості зі сплати процентів за користування позикою за період з 02 червня 2016 року по 03 березня 2017 року у сумі 1800 доларів США, еквівалентних, як вказано у позовній заяві, 48762 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 березня 2018 року.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, суд першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) з`ясував, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 23).

16 березня 2017 року Ковпаківський районний суд м. Суми відкрив провадження у даній справі і призначив її до судового розгляду на 14 годину 30 хвилин 03 квітня 2017 року, направивши поштою за зареєстрованою адресою проживання ОСОБА_3 конверт з копію позовної заяви та повісткою про виклик до суду, проте, конверт повернувся до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с. 24, 28, 29, 30).

Внаслідок неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи 03 квітня 2017 року суд першої інстанції розгляд справи відклав на 25 квітня 2017 року, про що повторно повідомив відповідача про розгляд справи, однак конверт разом з копією ухвали про відкриття провадження у справі та листом про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 не був вручений і повернувся до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання (а.с. 31, 34, 35, 36).

25 квітня 2017 року суд першої інстанції направив лист редакції газети «Сумщина» про публікацію оголошення про виклик відповідача в судове засідання на 08 червня 2017 року о 09 год. 00 хв., про що у 19 номері цієї газети від 11 травня 2017 року було розміщено відповідне оголошення (а.с. 33, 38-39).

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що відповідач ОСОБА_3 був належним чином повідомлений про розгляд справи на 08 червня 2017 року на підставі ч. 9 ст. 74 ЦПК України, проте, оскільки до суду він не з`явився, поважних причин неявки суду не повідомив і клопотання про відкладення розгляду справи не подав, тому суд розглянув справу без участі відповідача за наявним в ній доказами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що між сторонами склались правовідносини з договору позики, факт укладення якого підтверджується підписаною позивачем і відповідачем 02 червня 2016 року розпискою. Оскільки відповідач не виконав взятого на себе зобов`язання щомісячно сплачувати позивачу 2 % від суми позики, тобто, 1800 доларів США за 9 місяців користування коштами, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що права позивача порушені і підлягають захисту шляхом стягнення вказаної суми з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .

Проте, з такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду повинно було проводитись відповідно до вимог статей 74 - 76 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року). При цьому, в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином.

Порядок вручення судових повісток чітко регламентований ст. 76 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року). Так, у випадку, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування (ч. 3 ст. 76 ЦПК України).

Повернення відділенням зв`язку судової повістки за закінченням терміну зберігання не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, оскільки це не відповідає вимогам ст. 76 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Отже, при вирішенні питання щодо належного повідомлення відповідача про час і місце судового розгляду справи мається на увазі саме вручення відповідачеві повістки про виклик у судове засідання, що прямо вказано в ст. 224 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року).

Проте, зазначених вище вимог процесуального закону суд першої інстанції не виконав, оскільки не проконтролював дотримання порядку вручення судової повістки, адресованої відповідачу ОСОБА_3

Крім того, суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених ч. 9 ст. 74 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) підстав для виклику відповідача в суд через оголошення у пресі.

Так, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Однак, як зазначалось вище, судом першої інстанції було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 , тому законних підстав вважати, що відповідач був повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) суд не мав.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право ОСОБА_3 знати про час і місце розгляду справи (ч. 2 ст. 6 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_3 , щодо якого відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 08 червня 2017 року, тобто, допустив порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 нині діючого ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За правилами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем і відповідачем 02 червня 2016 року дійсно був укладений договір позики, за умовами якого позичальник ОСОБА_3 зобов`язався щомісячно сплачувати ОСОБА_1 2% від суми позики (10000 доларів США) за використання цих коштів, тобто, по 200 доларів США щомісячно, починаючи від дня складення розписки.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи належним чином завіреної копії розписки від 02 червня 2016 року не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, копія розписки була засвідчена представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Титаренком П.В. (а.с. 4).

Крім того, під час апеляційного перегляду даної справи судом апеляційної інстанції були витребувані матеріали цивільної справи № 592/2970/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, в якій на аркуші справи 23 міститься оригінал складеної ОСОБА_3 розписки від 02 червня 2016 року, який був досліджений в судовому засіданні судом апеляційної інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку із запереченням відповідачем факту написання ним розписки за клопотанням його ж представника адвоката Рижова С.Є. ухвалою Сумського апеляційного суду від 22 лютого 2019 року була призначена судова почеркознавча експертиза у даній справі, проведення якої було доручено експертам Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Відповідно до висновку експерта від 23 квітня 2019 року за № 19/119/6-6/25е, складеного за результатами судової почеркознавчої експертизи у даній справі, рукописний текст, який починається словами: «Я, ОСОБА_6 (паспорт НОМЕР_1 …» та, відповідно, закінчується словами: «и виписку из реестра права собственности).» у розписці від 02 червня 2016 року виконаний ОСОБА_3 згідно зразків, наданих на дослідження. Три підписи від імені ОСОБА_3 у розписці від 02 червня 2016 року, що розташовані під рукописними записами «02.06.2016 года», «02.06.2016 г.», «… вознаграждение 02.12.2016 г.», виконані ОСОБА_3 згідно зразків, наданих на дослідження (а.с. 200-205, 206-218).

З урахуванням досліджених судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи належних і допустимих доказів, а саме: оригіналу складеної ОСОБА_7 В.В. розписки від 02 червня 2016 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 592/2970/17 та висновку судової почеркознавчої експертизи від 23 квітня 2019 року за № 19/119/6-6/25е, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що оспорювана розписка від 02 червня 2016 року виконана не відповідачем, а іншою особою.

Крім того, представник відповідача заявляв клопотання про призначення судової технічної експертизи для визначення дати складання розписки та спосіб на неї нанесення, яке колегією суддів було залишено без задоволення, оскільки обставини того, що та розписка була складена і в трьох місцях підписана саме відповідачем ОСОБА_6 не викликають сумнівів.

Виходячи з вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал розписки відповідач ОСОБА_6 апеляційному суду не пред`явив, що свідчить про невиконання ним взятих зобов`язань за договором позики, у тому числі і стосовно зобов`язань із щомісячної сплати процентів за користування позикою.

Доказів повної чи часткової сплати процентів за користування позикою за період з 02 червня 2016 року по 03 березня 2017 року відповідач апеляційному суду також не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Про аналогічне зазначено також і у частині 1 статті 81 нині діючої редакції ЦПК України.

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону ОСОБА_6 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним були виконані зобов`язання зі сплати процентів за користування позикою за період з 02 червня 2016 року по 03 березня 2017 року у сумі 1800 доларів США, у тому числі і станом на день розгляду даної справи в апеляційному суді.

За вказаних вище обставин, на думку колегії суддів, відповідач ОСОБА_6 порушив взяті на себе зобов`язання зі сплати ОСОБА_1 процентів за користування позикою у розмірі 2 % від суми позики, тобто, по 200 доларів США, щомісячно, за період з 02 червня 2016 року по 03 березня 2017 року на загальну суму 1800 доларів США, еквівалентних 48762 грн за офіційним курсом Національного банку України станом на 03 березня 2017 року (1800 доларів США * 27,09 за офіційним курсом гривні до долара США, встановленого НБУ станом на 03 березня 2017 року).

Таким чином, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при вирішенні спору допустив порушення норм процесуального права, що згідно ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення, тому рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Оскільки позовні вимоги задоволені, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачений ОСОБА_1 судовий збір в суді першої інстанції у сумі 640 грн слід йому компенсувати за рахунок відповідача ОСОБА_6 .

Крім того, незважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, однак, ураховуючи, що спір вирішено на користь позивача, тому судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги не підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 3 п. 3; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) заборгованість зі сплати процентів за користування позикою за період з 02 червня 2016 року по 03 березня 2017 року у сумі 1800 доларів США, еквівалентних 48762 грн за курсом Національного банку України станом на 03 березня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий: С.Г.Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А.Левченко