Ухвала

24 травня 2019 року

м. Київ

справа № 202/4929/17

провадження № 61-9194ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 31 травня 2017 року між ним та відповідачем в усній формі укладений договір купівлі-продажу товару. На виконання указаного договору відповідачем складений рахунок від 31 травня 2017 року № К-000000586 на суму 29 740,00 грн та рахунок від 31 травня 2017 року № 000000616 на суму 35 133,00 грн, усього на загальну суму 64 873,00 грн. 30 травня 2017 року він частково сплатив вартість товару відповідно до квитанції від 30 травня 2017 року № 859337 із рахунку № НОМЕР_1 карткового рахунку № НОМЕР_2 на суму 20 000,00 грн. 31 травня 2017 року він частково сплатив вартість товару відповідно до квитанції від 31 травня 2017 року № 86132 із того самого рахунку на суму 20 000,00 грн. 02 червня 2017 року він у рахунок сплати вартості товару сплатив за квитанцією від 02 червня 2017 року № 0,00 грн. 05 червня 2017 року він сплатив за квитанцією від 05 червня 2017 року № 0,00 грн. 07 червня 2017 року відповідно до квитанції від 07 червня 2017 року № 878883 він сплатив за товар 6 892,00 грн. Всього він сплатив за товар 78 862,00 грн.

У подальшому, 07 червня 2017 року він відповідно до видаткової накладної № К-000000419 від 07 червня 2017 року отримав у відповідача апарат для морозива «Ugolini Minigel 1», загальною вартістю 35 133,00 грн та відповідно до видаткової накладної № К-000000417 від 07 червня 2017 року він отримав кип'ятильник 9 літрів «Hendi 211 403», загальною вартістю 3 610,80 грн.

Позивач зазначив, що 16 червня 2017 року він відповідно до статей 8, 9 Закону України «Про захист прав споживачів» направив відповідачеві лист про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплачених грошових коштів, але відповіді не отримав.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу товару та стягнути з відповідача на його користь вартість апарату для морозива «Ugolini Minigel 1» у розмірі 35 133,00 грн; розірвати договір купівлі-продажу товару та стягнути з відповідача на його користь вартість кип'ятильника 9 літрів «Hendi 211 403» у розмірі 3 610,80 грн, та стягнути з відповідача на його користь 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що розірвання договору із підстав, наведених позивачем, не передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та жодним іншим нормативно-правовим актом.

02 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Ціна позову є 53 743,80 грн, що менше ніж п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (960 500,00 грн).

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кодаки Трейд» про розірвання договору купівлі-продажу, стягнення грошової суми, відшкодування моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак