Справа № 428/6704/18
Провадження №2/428/236/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахов Сергій Олексійович, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахов Сергій Олексійович, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, до якої увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана ними у шлюбі. В квітні 2018 року їй стало відомо, що чоловік склав заповіт, згідно з яким заповів належне йому майно доньці ОСОБА_3 . Вона з дочкою домовилась, що остання буде піклуватись про неї, переїхала для проживання у м. Донецьк. Проте дочка не дотрималась домовленості і вона змушена була повернутись в м. Сєвєродонецьк. Вважає, що свідоцтво про право на спадщину має бути визнано недійним, оскільки відповідач не мала права спадкувати, а за нею має бути визнано право власності на 1/2 частку спірної квартири, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог просила суд визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим Сергієм Олексійовичем, складений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо спадкування нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання про судові витрати.

21.05.2019 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлений позов.

Представник позивача адвокат Стародубцева Л.О. в судовому засіданні підтвердила доводи, викладені в позові. Додатково суду пояснила, що після смерті чоловіка позивач залишилась проживати в квартирі, яка належить подружжю ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Квартира була придбана на сумісні кошти, зароблені спільною працею. Вона знялась з реєстраційного обліку в м. Сєвєродонецьку та переїхала на проживання у м. Донецьк. Проте згодом знову повернулась у м . Сєвєродонецьк та звернулась до Центру надання адміністративних послуг з питання реєстрації і тоді довідалась, що власником спірної квартири є дочка позивача - ОСОБА_3 . На теперішній час позивач не має місця реєстрації, що порушує її права. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася.

Третя особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахов С.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що 20.05.2015 року ОСОБА_1 відмовилась від прийняття обов`язкової частки, як непрацездатна дружина спадкодавця. Також в цій заяві вона свідчить про те, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_4 . Просив розглянути справу без його участі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає позивача ОСОБА_1 , з якою має дружні стосунки. Вона (свідок) 40 років живе у будинку АДРЕСА_3 , також протягом цього часу в будинку жило подружжя ОСОБА_6 . Вона припускає, що квартира, в якій жила родина ОСОБА_6 , була придбана за спільні кошти ОСОБА_1 та її чоловіка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає позивача ОСОБА_1 , з якою має сусідські стосунки. Йому відомо, що чоловік ОСОБА_1 склав заповіт, яким заповів своє майно доньці ОСОБА_3 . Після смерті батька дочка забрала матір на проживання до м. Донецька, а потім привезла до м. Сєвєродонецька. З 1967 року родина ОСОБА_1 мешкає в квартирі АДРЕСА_4 . Він припускає, що зазначену квартиру Тіунови купили за спільні кошти, оскільки разом працювали.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 24.12.1959 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 на праві особистої власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення Сєвєродонецького міського бюро технічної інвентаризації від 09.01.1996 року №23 та копією довідки ОСББ «Луч» від 06.04.2018 року №23.

Таким чином, зазначене повністю спростовує доводи позивача щодо того, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому ОСОБА_4 як одноосібній власник, мав право самостійно розпоряджатись належною йому квартирою, в тому числі зробити особисте розпорядження щодо цього майна на випадок своєї смерті.

При цьому свідчення свідків не спростовують зазначених висновків суду, оскільки в судовому засіданні свідки лише висловили припущення, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя ОСОБА_6 . Інших належних та достатніх доказів на підтвердження протилежного позивач та її представник суду не надали.

31.03.2008 року ОСОБА_4 був склав заповіт, згідно з яким заповідав усе належне йому на день смерті майно доньці ОСОБА_3 .

Зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С .О.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

В силу вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу положень ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 після смерті свого батька 20.05.2015 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Також 20.05.2015 року до нотаріальної контори звернулась і позивач ОСОБА_1 , яка зробила заяву про те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю її чоловіка ОСОБА_4 та відмовилась від прийняття обов`язкової частки спадщини. Зазначена заява була посвідчена нотаріально.

13.10.2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно з яким спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та стала її власником, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.10.2015 року.

В силу приписів ст.1241 ЦК України позивач ОСОБА_1 мала право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки була непрацездатною на момент смерті чоловіка.

Проте згідно з поданою заявою позивач ОСОБА_1 відмовилась від прийняття обов`язкової частки у спадщині, про що 20.05.2015 року було складено та нотаріально посвідчено відповідну заяву.

Відмова позивача від прийняття обов`язкової частки у спадщині не суперечить приписам ст. 1273 ЦК України.

Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з доказами по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання заповіту, складеного 31.03.2008 року ОСОБА_4 , який був посвідчений приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Малаховим С.О., недійсним. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що зміст заповіту не суперечить актам цивільного законодавства, ОСОБА_4 мав необхідний для складання заповіту обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення щодо розпорядження належної йому на праві власності квартири відповідало його внутрішній волі, заповіт був посвідчений нотаріально, у заповіті зазначені місце та час його складання, він підписаний особисто ОСОБА_4 , як то передбачено ст.ст.1247-1248 ЦК України, за цим заповітом відповідач прийняла спадщину і стала її власником, тобто настали реальні правові наслідки, обумовлені заповітом.

За таких обставин відсутні законні підстави для визнання заповіту недійсним, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому не підлягають задоволенню вимога ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири, оскільки ця вимога є похідною від вимоги про визнання заповіту недійним. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у визнанні недійсним заповіту, то похідна вимога про визнання права власності на частку спірної квартири також не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки їй відмовлено в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 15, 43-44, 47-49, 247, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 27.05.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Стародубцева Лариса Олексіївна, місце проживання: АДРЕСА_5 а.

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахов Сергій Олексійович, місцезнаходження: АДРЕСА_7 .

Суддя Ж. І. Кордюкова