Справа № 447/1644/18 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/288/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження за наявними в матеріалах справи доказами у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року, постановлене в складі головуючого - судді Бачуна О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ТзОВ «ЦЕНТР АВТОВИПЛАТ ПОЛІС» звернувся в суд з позовом до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про стягнення страхового відшкодування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2017 року на 585 км. автодороги Київ-Чоп, що в с.Розвадів, Миколаївського району Львівської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «FORD TRANZIT» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «МАN L2000», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «FORD ТRАNZIT», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

13.11.2017 року вироком Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом, і на підставі ст.75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «FORD ТRАNZIT», р.н. НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АК/0293932 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

11 травня 2017 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_5 та сина загиблого ОСОБА_1 , на підставі якої в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 3619.

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 192 000, 00 грн., з яких: 38 400, 00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - відшкодування на утримання сина, 38 400, 00 грн. - витрати на поховання.

Страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 107 115, 79 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400, 00 грн.; відшкодування витрат на поховання в розмірі 38 400, 00 грн., та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 30 315, 79 грн.

Наступні виплати страхового відшкодування страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі. Вказане рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого суперечить закону, а тому з- врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача в користь позивача 63 663, 15 грн. страхового відшкодування, 16 266, 33 грн. пені та 14 000 грн. понесених судових витрат.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (код ЄРДПОУ 00034186) в користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в розмірі 57 599 грн. 99 коп. ( п`ятдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 99 копійок).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (код ЄРДПОУ 00034186) в користь ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_3 ) пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 16 266 грн. 33 коп. (шістнадцять тисяч двісті шістдесят шість гривень 33 копійки).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (код ЄРДПОУ 00034186) в користь держави судовий збір в розмірі 1 762 грн. 00 коп. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.)

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року оскаржив відповідач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» в особі представника Гульки Н.О . Вважає даний позов в цілому передчасним, необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального права. Вказує, що представник позивача неправильно трактує норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України і цим вводить суд в оману. Зазначає, що п. 2.1 ст. 2 Закону передбачено, що «Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до п. п. 27.2 ст. 27 Закону «Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку».

Відповідно до абз. 1 п.1 ст. 1200 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого здійснюється, зокрема дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років)».

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що має застосовуватись ст. 36.2 Закону щодо виплати протягом 90 днів від дня подачі заяви, оскільки 90 денний строк виплати є загальним для всіх страхових виплат, передбачених Законом, а норма статті 27.2 Закону є спеціальною щодо страхової виплати утриманцям, та врегульовує здійснення страховиком відшкодування на інших умовах ніж у ст. 36.2, а саме на умовах ст. 1200 ЦК України, яка передбачає не 90 денний строк для виплати, а до повноліття дитини, (учням, студентам - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ними 23-х років). Дана норма не визначає строки виплати, а визначає періодичність виплати - щомісяця. Вважає, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» правомірно розтермінувала виплату страхового відшкодування до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку на підставі п. п. 27.2 ст. 27 Закону, абз. 1 п. 1 ст. 1200 ЦК України та ч. 1 ст. 1202 ЦК України в розмірі по 3 031, 58 грн. щомісячно.

З наведеного виплаває безпідставність нарахування пені у розмірі 16 266, 33 грн.

Заявлені позивачем вимоги щодо сплати витрат на професійну правничу допомогу адвоката не підлягають також задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, передбачених ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат.

Просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив про безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, у зв`язку з чим просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що положеннями ЦК України передбачається загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ними та особами, які мають право на таке відшкодування. Крім того, звертає увагу на те, що ст. 27.2 Закону, якою передбачено право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, відсилає до ст. 1200 ЦК України, якою визначено коло осіб, які мають право на таке відшкодування. При цьому, порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, визначений ст. 1202 ЦК України, до якої ст. 27.2 Закону посилань не містить, оскільки порядок та строки виплати страхового відшкодування визначені самим Законом, а саме ст. 36.2 Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 84 884 грн. 21 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що на 585 км. автодороги Київ-Чоп, що в с. Розвадів, Миколаївського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля марки «FORD TRANZIT» р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «МАN L2000», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «FORD ТRАNZIT», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Згідно Свідоцтва про укладення шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Зарічненською сільською радою Жидачівського району Львівської області 04.10.1976 року, ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з покійним ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , і його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 05.14.2017 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000331, за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

13.11.2017 року вироком Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортним засобом, та на підставі ст. 75 КК України останнього звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «FORD ТRАNZIT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу АК/0293932 у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

11 травня 2017 року на адресу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах дружини загиблого - ОСОБА_5 та сина загиблого ОСОБА_1 , на підставі якої в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зареєстровано страхову справу № 3619.

Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування складає 192 000, 00 грн., з яких: 38 400,00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - відшкодування на утримання сина, 38 400, 00 грн. - витрати на поховання.

Станом на 31.05.2018 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 107 115, 79 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400,00 грн.; відшкодування витрат на поховання в розмірі 38 400,00 грн., та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 30 315,79 грн. Наступні виплати страхового відшкодування на утримання ОСОБА_1 у розмірі 84 884, 21 грн. страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі в сумі по 3 031, 58 грн. до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який визначає спеціальні по відношенню до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та дійшов висновку, що позовні вимоги є підставним і такими, що підлягають до задоволенню частково з урахуванням здійснених періодичних платежів - страхових виплат. Враховуючи, що з моменту отримання страхового відшкодування пройшло більше одного року, однак ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не виплатило належного страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, суд першої інстанції прийшов до висновку, що страховик на підставі п. 36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілій пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 10.01.2018 року по 11.10.2018 року у розмірі 16 266, 33 гривень.

З правильністю та обґрунтованістю таких висновків суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV передбачено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Разом з тим, відповідно до статті 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що регулює спільні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Статтею 27.5 цього Закону встановлено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Разом з тим, питання стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування регулюється ст. 36.5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов`язків страховиком.

Страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту - 192 000, 00 грн., з яких: 38 400,00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - відшкодування на утримання сина, 38 400, 00 грн. - витрати на поховання.

Станом на 31.05.2018 року страховою компанією здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим в розмірі 107 115, 79 грн., що включає: відшкодування моральної шкоди в розмірі 38 400, 00 грн.; відшкодування витрат на поховання в розмірі 38 400, 00 грн., та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 30 315,79 грн.

Наступні виплати страхового відшкодування на утримання ОСОБА_1 страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі в сумі 3 031, 58 грн. до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку, керуючись ст. 2, п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. ст. 1200, 1202 ЦК України (а.с.33 ).

Проте, розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання сина загиблого суперечить положенню ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з огляду на наступне.

Статтею 36.2 вищевказаного Закону передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику право на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Однак, всупереч ст. 36.2 Закону, страховиком здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування.

Згідно із ст. 2.1 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, України, то застосовуються норми цього Закону.

Стаття 1202 ЦК України передбачає, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами.

ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Тобто, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відтак, саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

А відтак, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права. Мотиви апеляційної скарги про те, що представник позивача неправильно трактує норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів» та Цивільного кодексу України чим вводить суд в оману, є безпідставними і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

На утримання позивача, який є студентом Івано-Франківського національного університету нафти і газу, на час ухвалення судом рішення, було виплачено 57 600,01 грн. Оскільки розмір усього страхового відшкодування становить 115 200, 00 грн., то розмір невиплаченого страхового відшкодування становить 57 599 грн. 99 коп.

На підставі викладених норм права та встановлених у справі обставин, що мають істотне значення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки відповідно до п. 27.5 ст. 27 Закону № 1961-IV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, та найкраще забезпечення інтересів дитини, що є керівним принципом законодавства, забезпечується одноразовою виплатою, вирішив про стягнення недоплаченого розміру страхового відшкодування.

Окрім цього, вирішуючи про стягнення пені, судом враховано той факт, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування пройшло більше одного року, однак страховиком не виплачено належного страхового відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, а тому страховик на підставі п. 36.5 Закону зобов`язаний сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а саме за період з 10.01.2018 року по 11.10.2018 року у розмірі 16 266, 33 грн.

Мотиви апеляційної скарги про безпідставність заявлених позивачем вимог щодо сплати витрат на професійну правничу допомогу адвоката, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судом першої інстанції в задоволенні позову в цій частині відмовлено, і позивачем рішення суду в цій частині не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За приписами п. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

У відповідності до вимог абзацу 2 ч.5 ст. 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 20 травня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «Оранта» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.