Справа № 468/611/19-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2019 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря Рижньової О.В., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу №468/611/19-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору оренди нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , укладеного 01.01.2019 року між відповідачами, недійсним. На підтвердження вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення, магазину, розташованого по АДРЕСА_1 , яке належить їм на праві спільної часткової власності, розміром Ѕ частка кожного співвласника. У березні 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 без його згоди уклала договір оренди всієї частини зазначеного приміщення з відповідачем ОСОБА_3 . Оскільки вказаний договір оренди нежитлового приміщення було укладено без згоди позивача, який має намір самостійно використовувати належну йому Ѕ частку вказаного приміщення, тому просив визнати вказаний договір оренди недійсним.

15.05.2019 року ухвалою судді позовну заяву залишено без руху.

07.06.2019 року відкрите провадження у справі та судовий розгляд призначений на 03.07.2019 року о 09.00 год.

01.07.2019 року у зв`язку з оскарженням відповідачем ОСОБА_3 ухвали судді про відкриття провадження у справі провадження зупинене до перегляду ухвали в порядку апеляційного провадження.

03.09.2019 року до суду повернулись матеріали справи після апеляційного перегляду, у зв`язку з чим ухвалою суду від 04.09.2019 року було поновлене провадження у справі та судовий розгляд призначений на 07.10.2019 року на 11.00 год.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити, зазначивши, що не надавав іншому співвласнику згоди на передачу в оренду їх спільного майна та укладення між відповідачами договору оренди на 2019 рік. Також позивач заперечив, що між ним та іншим співвласником ОСОБА_2 укладались будь-які договори щодо порядку користування їх частками в спільній частковій власності на дане приміщення.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про визнання позову, оскільки вона без згоди іншого співвласника уклала договір оренди всієї частини приміщення, та про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про судовий розгляд справи двічі повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та долучених до неї документів відповідач отримав поштою 13.06.2019 року (а.с. 32)), на судове засідання, призначене на 07.10.2019 року на 11.00 год. відповідач не з`явився (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про те, що відповідач за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутній, тому він відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

Оскільки належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності та відповідач ОСОБА_3 , який обізнаний про пред`явлений до нього позов, отримав ухвалу про відкриття провадження, позовну заяву та долучені до неї документи, але у визначений в ухвалі про відкриття провадження строк відзиву на позов не подав, вважається повідомленим про судовий розгляд, але до суду не з`явився і не подав клопотання про відкладення розгляду справи, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.11.2010 року; копію Витягу про державну реєстрацію прав від 06.12.2010 року; копію технічного паспорту на нежиле приміщення магазину по АДРЕСА_1 ; договір оренди приміщення від 01.01.2019 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками нежитлового приміщення, магазину, розташованого АДРЕСА_1 , загальною площею 113,8 кв.м, яке належить їм на праві спільної часткової власності, розміром Ѕ частка кожного співвласника, без виділення часток співвласників в натурі.

01.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір оренди частини нежитлового приміщення, площею 36 кв. м, позначеного на плані цифрами 44-3, розташованого по АДРЕСА_1 , без згоди позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Із ч. 1 ст. 215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, судом встановлено, що нежитлове приміщення, загальною площею 113,8 кв., розташоване по АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності в розмірі Ѕ частки без виділення часток співвласників в натурі.

За встановлених обставин, у випадку укладення цивільно-правової угоди з приводу розпорядження вказаним майном, яке перебуває у спільній частковій власності двох співвласників, така угода має укладатися відповідно до вимог ч. 1 ст. 358 ЦК України за згодою обох співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 01.01.2019 року укладено договір оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , з відповідачем ОСОБА_3 без згоди іншого співвласника вказаного майна ОСОБА_1 , то зазначене свідчить про те, що зміст договору оренди суперечить вимогам ч. 1 ст. 358 ЦК України, що у свою чергу, виходячи із положень ч. 1 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Не змінює вказаних висновків суду про наявність підстав для визнання договору оренди приміщення від 01.01.2019 року той факт, що відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір оренди не всього приміщення, а лише його частини, загальною площею 36 кв.м, оскільки як було встановлено в судовому засіданні вказане нежитлове приміщення магазину, загальною площею 113,8 кв.м належить співвласникам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності без виділення ідеальних часток кожного співвласника в натурі на певну частину приміщення та співвласники не укладали між собою інших правочинів щодо порядку володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, що, у свою чергу, вказує на те, що укладення відповідачем ОСОБА_2 договору оренди зазначеного приміщення з відповідачем ОСОБА_3 мало відбуватися за обов`язкової згоди іншого співвласника ОСОБА_1 і така згода мала бути надана у тій же формі, в якій був укладений договір оренди.

За встановлених обставин, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним підлягає задоволенню.

Оскільки позов підлягає задоволенню, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного та ст. 203, 215, 358 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору оренди нежитлового приміщення недійсним задовольнити.

Визнати, укладений 01.01.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 , площею 36 кв.м, зазначеного на плані цифрами 44-3, недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідачі:

ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Повне судове рішення складене 08.10.2019 року.

Суддя