РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/1489/19

Провадження № 2/638/2559/19

04.06.2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Хайкіна В.М.

за участю секретаря Скрипаченко В. Р.

з участю судового розпорядника Зміївської О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі представника Савіхіної Анастасії Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач у лютому 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 14.03.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2080, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 13.01.2019 року наявна заборгованість у розмірі 110270, 55 грн., яка складається з наступного: 35343, 12 грн. тіло кредиту; 40409, 80 грн. відсотки за користуванням кредитом; 28790, 46 грн. пеня; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5227, 17 грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, розгляд справи призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

24.04.2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у задоволенні позову повністю, виходячи з наступного. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, а є лише пропозицією укласти договір, натомість прийняття пропозиції не підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. В анкеті-заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання, проте міститься умова про надання ОСОБА_1 . строкового кредиту у сумі 1634, 12 грн. на 24 місяці з 14.03.2007 року по 13.03.2009 року включно, за умови сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. З розрахунку заборгованості за договором б/н від 31.05.2015 року не вбачається надання відповідачу кредиту 14.03.2007 року в розмірі 1634, 12 грн. З вказаного розрахунку вбачається перше нарахування банком «сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються» 06.05.2007 року у сумі 412, 00 грн., а 06.06.2007 року позивачем визначено «сальдо поточної заборгованості за кредитом», на яке нараховувались проценти за ставкою 36 %, в той час коли в анкеті зазначено процентну 0,42 % на місяць. Крім цього, розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, та не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Розрахунок заборгованості є надуманим, позивачем безпідставно нараховано і пеню, і штраф. Не надано доказів, що відповідна картка передбачена умовами заяви, була видану відповідачу, не надано відомості про строк картки, доказів зарахування коштів на картку, доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку та виписки по рахунку.

10.05.2019 року від позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник наголошує, що при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, тобто умовами договору приєднання. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Відповідач висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Сторонами при укладенні договору обговорені усі істотні угоди. Також позивачем надано виписку з карткового рахунку про рух коштів, проведені операції, відповідачем цей розрахунок не спростований. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

04.06.2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник наголошує, що в анкеті-заяві від 14.03.2007 року відрізняється сума кредитного ліміту, яку зазначає позивач в позові (в анкеті 0, 00 грн., а в позові 2080, 00 грн.), відсутні будь-які посилання на картку, з якої відповідач міг отримувати грошові кошти, відсутня умова про отримання цієї картки відповідачем. Вважає, що кредитний ліміт ОСОБА_1 не надавався взагалі. Позивачем не доведено, що відповідач має заборгованість по поверненню кредитних коштів. Всі докази, надані позивачем, є недопустимими.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, 14.03.2007 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву позичальника №HAXRFB16100033 від 14.03.2007 року, згідно якої отримав строковий кредит у сумі 1634, 12 грн. на строк з 14.03.2007 року по 13.03.2009 року включно з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0, 42 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 49, 02 грн. та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0, 0 грн. в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені заяві та умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (стандарт) строки (а. с. 14).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 Цивільного кодексу України).

За частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

Під час розгляду справи позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою Кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Не надано будь-яких відомостей про номер карткового рахунку, дати вручення картки відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості, а з огляду на відомості, що містить виписка по картковому рахунку відповідача за період з 01.03.2007 року по 23.04.2019 року, з якої вбачається, що відповідач користувався картами: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , надання таких даних є беззаперечно необхідним.

Згідно встановлених судом обставин та досліджених доказів, на підтвердження своїх позовних вимог позивач надав копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, разом з тим, оригінал такої заяви до суду надано не було.

При цьому, у наданій копії анкети-заяви відсутні дані про строк дії кредитної картки № НОМЕР_6 , який рахунок відкрито на ім`я позичальника, кредитний ліміт визначено як 0, 00 грн., в той час як у позові йдеться про отримання відповідачем кредиту у розмірі 2080, 00 грн. Із даної заяви вбачається, що тарифи банку, які є невід`ємною частиною договору, відповідачеві не видавалася.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Заявляючи вимогу про стягнення заборгованості у розмірі 110270, 55 грн., АТ КБ «ПриватБанк» не взяв до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують те, що позичальник отримав кредитні кошти саме у розмірі 2080, 00 грн.

Так, наявна у матеріалах справи анкета-заява містить кредитний ліміт 0, 00 грн., натомість суми бажаного кредитного ліміту не містить, у зв`язку з чим неможливо встановити дійсний розмір наданих відповідачу кредитних коштів.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що банк не надав доказів отримання позичальником кредитної картки. Анкета-заява не може слугувати доказом видачі кредитної картки, погодження правил і умов надання кредитних коштів та їх отримання.

Надаючи виписку по картковому рахунку відповідача за період з 01.03.2007 року по 23.04.2019 року, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що дії відповідача з користування грошовими коштами, виконання до певного часу відповідачем своїх зобов`язань за кредитом, свідчить про обізнаність з умовами кредитування та визнанням своїх зобов`язань за договором, однак вказані обставини не свідчать про те, що ОСОБА_1 отримав кошти у зазначеному позивачем розмірі та на умовах, що були погоджені сторонами.

Так, подаючи відповідь на відзив, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що відповідач висловив згоду на укладення договору та особистим підписом засвідчив про те, що підписані ним заява разом з Умови та Правила надання банківських послуг, тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки договір приєднання полягає в тому, що його умови викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, встановивши певним чином згоду на них.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 статті 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, а тому неможливо перевірити розмір нарахованої відповідачу суми боргу, процентів та штрафних санкцій.

Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак, з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, про яку вказує позивач 2080, 00 грн., натомість кредитний ліміт встановлено 0, 00 грн., отже, застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року - справа №700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року - справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року - справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року - справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року - справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 року - №221/5089/16-ц.

Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається сторона позивача як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» в особі свого представника не подав докази на підтвердження заявлених позовних вимог, не проявив ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення позову, не спростувавши доводи представника відповідача, на які вона посилається як на підставу для відмови у позові, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 43, 49, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 354 ЦПК України, статтями 509, 525, 526, 527, 530, 599, 610, 615, 626, 629, 634, 638, 1054 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в особі представника Савіхіної Анастасії Миколаївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: