Справа № 515/240/19
Провадження № 2/515/670/19
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Семенюк Л.А.

за участю секретаря Унгурян Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Давиденка К.В.

відповідача представника Приморської сільської ради

Татарбунарського району

Одеської області Чабаненка О.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року адвокат Давиденко К.В., що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай), посилаючись на слідуючі обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Приморське Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача - ОСОБА_2 , після смерті якого залишилась належна йому земельна частка (пай) з земель колишньої агрофірми «Шагани», розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 16 жовтня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 .

При зверненні до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, позивачу було відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи у зв`язку з втратою шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та не надання доказів фактичного прийняття спадку.

Позивач зазначає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки отримує орендну плату за землю, крім того у нього на руках є оригінал правовстановлюючого документу.

Оскільки на момент відкриття спадку діяв ЦК в редакції 1963 року, то згідно ч.1 ст. 549 даного кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадок, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач вважає, що він фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки не відмовився від спадщини, яка залишилась після смерті батька, має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, відразу після смерті батька розпорядився деяким належним спадкодавцю рухомим майном.

Крім того, позивач зазначає про наявність розбіжностей у правовстановлюючих документах спадкодавця у написанні його прізвища, де в свідоцтві про смерть прізвище спадкодавця вказано « ОСОБА_2 », а в сертифікаті на право на земельну частку (пай) помилково значиться - « ОСОБА_2 ».

Зазначені обставини стали причиною звернення останнього до суду з вказаним позовом про визнання за ним права на спадкову земельну частку (пай), оскільки в позасудовому порядку реалізувати своє право на спадкування зазначеного спадкового майна, він позбавлений можливості.

Під час розгляду справи судом було вчинено наступні процесуальні дії.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 15 лютого 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.

05 квітня 2019 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. витребувано докази - інформацію щодо наявності спадкової справи та кола спадкоємців до майна померлого ОСОБА_2 .

Представник позивача адвокат Давиденко К.В. в підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 25 ).

Представник Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с.16 ).

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

З огляду на належне сповіщення сторін про дату, час та місце розгляду справи, надходження від них заяв про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін.

Відповідно до ст. 82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно з частиною 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляду.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини. Оскільки спадщина по даній справі відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 - в день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , коли діяв ЦК УРСР (1963 року), зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька ОСОБА_2 на належну спадкодавцю, спадкову земельну частку (пай), однак отримати свідоцтво про право на спадщину по закону в порядку першої черги через нотаріальну контору він не має можливості, у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутності доказів фактичного прийняття спадку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.10) та через виявлені розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в свідоцтві про смерть та в сертифікаті на право на земельну частку (пай), що позбавляє позивача можливості підтвердити документально факт належності правовстановлюючого документу померлому.

Вказані обставини підтверджуються наступними доказами:

- копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21 червня 1955 року (а.с.4) , згідно якого батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ;

- копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 15 квітня 2016 (а.с.5), з якої слідує, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_4 від 16.10.1996 року (а.с.6), на підставі якого ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай), що перебувала у колективній власності агрофірми «Шагани», розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах;

-довідкою №946, виданою виконавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 14 грудня 2018 року (а.с.7), якою підтверджується, що ОСОБА_2 , 1906 року народження на день смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 ;

-довідкою №982, виданою виконавчим комітетом Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області 22.12.2018 року (а.с.8), з якої вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично вступив в управління та володіння майном його син ОСОБА_1 , 1941 року народження;

- листом нотаріуса №48/01-16 від 28.01.2019 року (а.с.10), із якого слідує, що позивачу відмовлено в прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після померлого ОСОБА_2 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини та не надання належних доказів фактичного прийняття спадщини;

- інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №56097307 від 10.05.2019 року (а.с.23), наданою приватним нотаріусом Монастирліу О.П., якою повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 - інформація відсутня.

Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Ст. 5 Земельного кодексу України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.п.16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 01.07.2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Таким чином, фактично успадкувавши після смерті свого батька ОСОБА_2 належну останньому земельну частку (пай), спадкоємець ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити на своє ім`я вищезазначене право на спадкове майно через відмову нотаріуса, якому необхідно надати докази фактичного прийняття спадщини та довести, що він не пропустив шестимісячний строк на прийняття спадку, що є перешкодою для реалізації ним спадкових прав. (а.с.10). Крім того, перешкодою є наявність розбіжностей у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 31.03.1995 року із змінами внесеними від 25.05.1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

За вказаних обставин, враховуючи, що ім`я та по батькові спадкодавця у свідоцтві про смерть та у сертифікаті на право на земельну частку (пай) співпадають, при відсутності заперечень відповідача, який визнав вимоги позову в повному обсязі (а.с.16), суд вважає доведеним факт належності спадкодавцю ОСОБА_2 - сертифікату на право на земельну частку (пай) НОМЕР_5 за НОМЕР_6 від 16.10.1996 року (а.с.6), виданого з допущеною помилкою одної літери "а" у прізвищі власника. Крім того, суд вважає доведеним факт прийняття спадщини позивачем, який має на руках оригінал правовстановлюючого документу на право на земельну частку (пай) спадкодавця, тобто вступив в управління та володіння спадковим майном, що також підтверджується довідкою Приморської сільської ради (а.с.8).

Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, які узгоджуються між собою та є достатніми, враховуючи, що спадкодавцю ОСОБА_2 дійсно належав сертифікат на право на земельну частку (пай), розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серїі НОМЕР_1 (а.с.6), виданого з помилкою у написанні прізвища власника, при відсутності можливості вирішити спір у позасудовому порядку, про що свідчить відмова нотаріуса (а.с.10), суд вважає, що за ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги за законом, повинно бути визнано право на спадкову земельну частку (пай) розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах, що перебувала у колективній власності агрофірми «Шагани» Татарбунарського району Одеської області, відповідно до вищезазначеного сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 16.10.1996 року на ім`я ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 550 ЦК УРСР (1963 року), ст.ст.15,16 ЦК України ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області 03.10.2001 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_8 ), як спадкоємцем першої черги за законом, право на земельну частку (пай) розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах, посвідченого сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого Татарбунарською районною державною адміністрацією 16 жовтня 1996 року на ім`я ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Семенюк