Справа № 914/3360/2012
Провадження № 22-ц/4808/579/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду, ухвалене суддею Калиновським М.М. 20 грудня 2018 року в м. Снятин у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Португалія в особах Direcao-Geral do Tesouro e Financas, Ministerio Publico Distrito Judicial de Lisboa Departamento de Investigacao e Accao Penal, Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 40 Juizo, третя особа - Департамент консульської служби МЗС України, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянину України на територіях іноземних держав, яка заподіяна внаслідок ініціювання та здійснення щодо громадянина України незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія,

в с т а н о в и в:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Португалія в особах Direcao-Geral do Tesouro e Financas, Ministerio Publico Distrito Judicial de Lisboa Departamento de Investigacao e Accao Penal, Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 40 Juizo, третя особа - Департамент консульської служби МЗС України, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянину України на територіях іноземних держав, яка заподіяна внаслідок ініціювання та здійснення щодо громадянина України незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія.

Позовні вимоги мотивував тим, що 08.11.2008 року в окружному суді міста Перемишль (Польща) йому стало відомо, що з 06.11.2008 року він являється затриманим та взятим під варту на підставі Європейського ордеру про арешт, що виданий прокуратурою в Лісабоні (Португалія) по справі №88/07.3 ЗРФАР, що доводить перекладена на російську мову постанова про тимчасовий арешт від 08.11.2008 року, яка ухвалена суддею окружного суду міста Перемишль, 2 Карне відділення, Дарюш Юрєвіч .

Лише 16.09.2009 року Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 4-0 Juizo (Португалія, Лісабон) прийняв рішення про недійсність висунутих обвинувачень, в якому зокрема, зазначено: «Не обвинять обвиняемого ОСОБА_1 в совершении в непосредстенном соучастии и взаимосвязи в одном преступлении ассоциации пособничества нелегальной иммиграции, п. и н. статтей 184-й, ч. 1 и 2, Закона 23/2007 от 4 июля, со ссылкой на положення пособничества нелегальной иммиграции, п. и н. статтей 183-й, ч. 2, Закона 23/2007 от 4 июля; одного преступления фальсификации или подделки документа, п. и н. статей 256 -й, ч.1, пп. а)-f) и 3 Уголовного Кодекса; одного преступления хранения краденого, п. и н. статей 231-й, ч. 1 и 4 Уголовного кодекса вменяемые обвиненим выведеном прокуратурой». Даний факт підтверджує відповідне рішення від 16.09.2009 року Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 4-0 Juizo.

Таким чином позивач з 08.11.2008 року по 16.09.2009 року перебував під вартою в тюрмах Польщі та Португалії, що в загальному становить 10 місяців 8 днів, а додатково протягом двох днів знаходився у затриманні поліції Польщі, тобто йому була незаконно обмежена воля протягом 10 місяців і 10 днів.

За цей час позивачу було заподіяно істотної матеріальної та моральної шкоди, в тому числі значної шкоди здоров`ю. На момент затримання, послідуючого тримання позивача під вартою, позивач не мав будь-яких проблем зі здоров`ям, займався приватною підприємницькою діяльністю в Україні, отримував за це доходи, перебував у кредитно-грошових відносинах з кредитними установами України (банками), щодо яких мав певні договірні права та обов`язки, які ґрунтувались на вільному волевиявленні договірних сторін та на нормах цивільного права України. Після незаконних дій щодо позивача він істотно втратив здоров`я, окрім того був позбавлений можливості займатися підприємницькою діяльністю, унаслідок цього утратив доходи, які міг би отримати за законодавством України (до 500000 грн. за календарний рік участі в підприємницькій діяльності відповідно до Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 року №727/98 (з наступними змінами та доповненнями)). Також під час незаконних дій щодо позивача останній не мав можливості виконувати договірні кредитно-грошові зобов`язання перед банками в Україні, внаслідок чого йому було завдано істотної моральної, а також матеріальної шкоди.

Зважаючи на те, що внаслідок незаконних дій щодо позивача у останнього відчужено в інтересах банків житло, позивач вважає, що йому повинна виплачуватись відповідачем - державою Португалія пенсія або інше грошове утримання, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати в Україні на момент виплати цього відшкодування відповідно до ступеня втрати позивачем здоров`я під час незаконного обмеження волі державою Португалія, але у будь-якому разі не менше однієї щомісячної мінімальної заробітної плати в Україні на момент виплати цього відшкодування, починаючи присудження цієї виплати з 17.09.2009 року.

Зазначив, що загальний розмір (ціна позову) станом на 17.11.2012 року складає 2825964,67 грн. (269139,48 євро), з яких: 2315250 грн. (220500 євро) - моральна шкода, 429166,67 грн. (40873,01 євро) - втрачений заробіток та інші грошові доходи, 41876 грн. (3988,19 євро) - мінімальний розмір шкоди, заподіяний здоров`ю позивача, який розраховано з 17.09.2009 року по 17.11.2012 року, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати в Україні з 01.10.2012 року, а всього 2786292,67 грн. (265361,2 євро), а також з 17.11.2012 року відшкодування позивачу становить щомісячна пенсія чи іншого грошового утримання на суму не менше однієї мінімальної заробітної плати в Україні на момент виплати цього відшкодування, що за розрахунком (попереднім)на майбутні три роки складає 36*1102 =39672 грн. (3778,28 євро).

З огляду на викладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом в якому просив визнати факт заподіяння йому шкоди на територіях іноземних держав внаслідок ініціювання та здійснення щодо нього незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія, постановити рішення про списання Управління генерального казначейства Португалії за рахунок державного бюджету держави на його користь 2825964,67 грн. (269139,48 євро). та судові витрати по справі. Також просив поновити строк на пред`явлення позову, оскільки за процесуальним правом Португалії цей строк пропущено з поважних підстав, так як позивач не знає і не розуміє будь-які письмові матеріали, які написано на португальській мові, а також не мав можливості знати зміст та значення ст. 226 КПК Португалії . Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 4-0 Juizo позивачу цієї норми процесуального кримінального права Португалії в доступній формі мовою, яку позивач розуміє, не роз`яснено.

Ухвалою Снятинського районного суду від 15.01.2013 року дану позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.03.2013 року ухвалу Снятинського районного суду від 15.01.2013 року скасовано, а питання про відкриття провадження в справі передано в той же суд на новий розгляд.

Ухвалою Снятинського районного суду від 26.04.2013 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.06.2013 року ухвалу Снятинського районного суду від 26.04.2013 року скасовано, передано дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Снятинського районного суду від 25.12.2013 року було відмовлено у відкритті провадження по даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.02.2014 року ухвалу Снятинського районного суду від 25.12.2013 року скасовано, передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Снятинського районного суду від 07.11.2017 року даний цивільний позов повернуто позивачеві для подання до належного суду.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.01.2018 року ухвалу Снятинського районного суду від 07.11.2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Снятинського районного суду від 20.12.2018 року в позові ОСОБА_1 до Держави Португалія в особах Direcao-Geral do Tesouro e Financas, Ministerio Publico Distrito Judicial de Lisboa Departamento de Investigacao e Accao Penal, Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 40 Juizo, третя особа - Департамент консульської служби МЗС України, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянину України на територіях іноземних держав, яка заподіяна внаслідок ініціювання та здійснення щодо громадянина України незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На його думку, судом не враховано, що даний спір слід розглядати судом України за правилами розділу Х ЦПК України як такий, що виник за участі іноземного елементу.

Відповідно до положень ЦПК України, ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» та роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» суд на стадії підготовки справи до судового розгляду мав би з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України.

Вказує, що для цього суд мав би відкрити провадження у справі, в ухвалі про відкриття провадження зазначити, що іноземній державі надається копія позову та копії всіх документів з їх переліком, які долучені позивачем до позовної заяви, запропонувавши іноземній державі на підставі вивчення матеріалів позову в конкретний строк визначитися, чи дає вона згоду на вирішення даного позову в суді України.

Вважає, що в порушення вказаних вимог Міністерство закордонних справ України у своєму запиті не ставило питання щодо згоди на участь Португальської республіки у якості сторони зазначеного судового процесу, а, відповідно, Снятинський районний суд не отримував відмови Португальської республіки.

Також зазначає, що ненадання згоди Португальської республіки є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а не для відмови в позові.

На підставі наведеного просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Представник апелянта в попередньому судовому засіданні суду апеляційної інстанції вимоги поданої апеляційної скарги підтримав, надіслав на адресу суду заяву про подальший розгляд справи без участі позивача та його представника.

Представник третьої особи - Департаменту консульської служби МЗС України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного Суду в м. Перемишлі 2 Карального відділення від 08.11.2008 року вирішено застосувати проти ОСОБА_1 , підозрюваного в злочині по ст.ст. 183, 184 Закону нр. 23/2007 від дня 4 липня, ст. 256 пар. 1А, 1Д, ст. 231 нр. 1 португальського кримінального кодексу, яким відповідає в польському праві правило ст. 258 пар. 1, ст. 270 пар. 1, ст. 264 пар. 3, ст. 291 пар. 1 кримінального кодексу, запобіжний захід у вигляді тимчасового арешту на строк 60 днів з 06.11.2008 року по 05.01.2009 року на підставі Європейського ордеру на арешт, виданого прокуратурою в Лісабоні в справі нр. 88/07.3 ZRFAR (т. 1, а.с. 14-16).

Постановою Окружного Суду в м. Перемишль 2 Карального відділення від 30.12.2008 року продовжено застосований до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді попереднього ув`язнення до 04.02.2009 року (т. 1, а.с. 32-34).

Постановою Окружного Суду в м. Перемишль 2 Карального відділення від 09.01.2009 року вирішено дати згоду на передання В. Бабія до Португалії з метою проведення відносно нього кримінального провадження за вчинки, названі у Європейському ордері на арешт, виданого Окружною прокуратурою в Лісабоні у справі №88/07.3 ZRFAR (т. 1, а.с. 35-37).

16.09.2009 року Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 40 Juizo (Ласабон, Португалія) прийняв рішення про недійсність обвинувачення В. Бабія (т. 1, а.с. 17-20).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що за час перебування під вартою в тюрмах Польщі та Португалії йому було заподіяно істотної матеріальної та моральної шкоди, а також нанесено шкоду його здоров`ю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність відповіді від компетентних органів Португальської Республіки про отримання згоди на розгляд даного позову в українському суді слід розцінювати як відсутність згоди. А зважаючи на існування принципу імунітету держави у цивільному провадженні, відмова у задоволенні позову в такому випадку не призведе до порушень прав позивача.

Однак, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 15 ЦК України порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 414 ЦПК України 2004 року, якій кореспондує положення статті 497 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року передбачено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В Україні законом, що встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, є Закон України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні.

Пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України (ч. 1 ст. 79 даного Закону).

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої.

21.11.2001 року Велика палата Європейського суду з прав людини винесла рішення у справах "МакЕлгінні проти Ірландії", "Аль-Адсані проти Сполученого Королівства" та "Фоґарті проти Сполученого Королівства", в яких зазначено, зокрема, що імунітет суверена є принципом міжнародного права, згідно з яким держава не підлягає юрисдикції іншої держави. Надання державі імунітету суверена у цивільному провадженні мало законну мету, яка відповідає міжнародному принципові забезпечення ввічливості і добрих стосунків між державами та поваги до суверенітету іншої держави. Європейська конвенція з прав людини має тлумачитися в якомога більшій гармонії з іншими нормами міжнародного права, частиною якого вона є, включаючи норми, що забезпечують імунітет держави. Звідси випливає, що заходи, які відбивають загальновизнані норми міжнародного публічного права стосовно імунітету держави не можуть, у принципі, вважатися такими, що встановлюють непропорційне обмеження на право звернення до суду, передбачене пунктом 1 статті 6.

Разом з тим необхідно зауважити, що правило судового імунітету не поширюється на можливість пред`явлення позову до держави у національний суд цієї держави.

Як роз`яснено Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 3, 8 листа від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається ЦПК, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (частина перша статті 414 ЦПК). Слід звернути увагу на те, що питання про підсудність судам України справ з іноземним елементом може визначатися і на момент відкриття провадження у справі, і у попередньому судовому засіданні.

Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента від 10.06.1993 року №198/93, Україна гарантує додержання положень Віденської конвенції від 18.04.1961 року про дипломатичні зносини.

Пред`явлення позову до іноземної держави, забезпечення позову і звернення стягнення на майно іноземної держави, яке знаходиться в Україні, можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави (стаття 32 Віденської Конвенції 1961 року).

Питання про те, який орган іноземної держави компетентний надати таку згоду, вирішується законодавством відповідної іноземної держави. В Україні питання надання такої згоди урегульовано Указом Президента України від 25 червня 2002 року №581, яким затверджено Порядок здійснення захисту прав та інтересів під час урегулювання спорів, розгляду у закордонних юрисдикційних органах справ за участю іноземного суб`єкта та України.

Прийнявши позовну заяву, суддя на стадії підготовки справи до судового розгляду має з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва, як компетентного органу держави, на розгляд спору в судах України. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно першочергово підготувати відповідний запит та отримати офіційну інформацію щодо того, чи існує згода компетентних органів відповідної держави на розгляд справи у судах України, оскільки це впливає на зміст подальших процесуальних дій. У разі, якщо такої згоди не отримано, то посольство не може набувати процесуального статусу відповідача у цивільному процесі. Надсилання судових викликів до посольств іноземних держав в Україні має здійснюватись виключно через Міністерство закордонних справ України.

Таким чином, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, Снятинським районним судом 14.03.2014 року було направлено запит Міністерству закордонних справ України №2/351/345/2260/14 щодо надання згоди компетентного органу Португальської Республіки на розгляд в українському суді справи за позовом ОСОБА_1 до Держави Португалія, третя особа - Департамент консульської служби МЗС України, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянину України на територіях іноземних держав, яка заподіяна внаслідок ініціювання та здійснення щодо громадянина України незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія (т. 1, а.с. 160).

12.11.2014 року Міністерством закордонних справ України повідомлено Снятинський районний суд про те, що ними було повторно звернено із нотою до Посольства Португальської Республіки в Україні щодо позовної заяви ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 164), а 31.05.2016 року повідомлено, що Посольством було забезпечено здійснення неофіційного перекладу згаданої позовної заяви на португальську мову та разом з нотою Посольства від 23.05.2016 року №61211/22-012-874 було передано до МЗС Португальської Республіки (т. 1, а.с. 171).

Листом від 06.12.2016 року Міністерством закордонних справ України у зв`язку з нагадуванням Снятинського районного суду повідомлено, що у відповідь від Посольства України в Португальській Республіці 02.12.2016 року було отримано лист №61211/721-500-2535, в якому повідомляється, що за інформацією Юридичного департаменту Міністерства закордонних справ Португальської Республіки позовна заява була передана до Генеральної прокуратури Португальської Республіки; листом Посольства України в Португальській Республіці від 28.11.2016 року №61211/24-500-2477 до Генеральної прокуратури Португальської Республіки було надіслано відповідний запит з проханням поінформувати про стан розгляду питання щодо позовної заяви ОСОБА_1 , а також, що станом на 02.12.2016 року відповіді щодо погодження компетентних органів Португальської Республіки на розгляд справи в українському суді Посольством України в Португальській Республіці не отримано (т. 1, а.с. 183-185).

Листом від 25.01.2017 року Міністерством закордонних справ України повідомлено про отримання інформації з Посольства України в Португальській Республіці від 23.01.2017 року №61211/721-500-196 про те, що 16.01.2017 року Посольством України в Португальській Республіці отримано лист Генеральної прокуратури Португальської Республіки щодо передачі судового доручення Снятинського районного суду у цивільній справі громадянина України ОСОБА_1 проти держави Португалія до Міністерства юстиції Португалії; 23.01.2017 року листом №61211/24-500-190 Посольство України в Португальській Республіці направило до Міністерства юстиції Португалії відповідний запит з проханням повідомити про стан розгляду питання щодо позову ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 189-193).

03.03.2017 року Міністерством закордонних справ України повідомлено Снятинський районний суд про надходження інформації Посольства України в Португальській Республіці від 01.03.2017 року №61211/721-500-716 щодо отриманого 16.02.2017 року листа Міністерства юстиції Португальської Республіки від 12.01.2017 року про результати розгляду судового доручення Снятинського районного суду у цивільній справі громадянина України ОСОБА_1 проти держави Португалія (т. 1, а.с. 195-196).

Відповідно до неофіційного перекладу вищевказаного листа Міністерства юстиції Португальської Республіки у ньому, зокрема, зазначено наступне: «Уряд Португальської Республіки не уповноважений коментувати або надавати оцінку повноваженням українських судів щодо розгляду справ за заявами громадян України (або інших) вирішувати такі питання по суті. Зазначене питання юрисдикції закріплено за кожною суверенною державою. Таким чином, неможливо і не існує підстав висловлювати свою згоду чи заперечення щодо розгляду зазначеного позову в судових органах України. Таким чином, звертаємо увагу Міністерства закордонних справ, що у запиті не було зазначено питання щодо отримання згоди на участь Португальської Республіки у якості сторони зазначеного судового процесу, та повідомляємо також, що у випадку необхідності отримання такої згоди від держави Португалія мають бути дотримані усі положення як українського, так і португальського законодавства.» (т. 1, а.с. 197-198).

23.05.2018 року та 02.07.2018 року після відкриття провадження у справі Снятинський районний суд повторно звернувся до Міністерства закордонних справ України із проханням повідомити компетентний орган Португальської Республіки, чи погоджується він на участь Португальської Республіки в якості відповідача у розгляді даної справи в українському суді (т. 2, а.с. 5).

Листом від 27.07.2018 року Міністерством закордонних справ України повідомлено, що у відповідь на звернення МЗС з даного приводу Посольство України в Португалії листом №61211/71-500-2400 від 25.07.2018 року повторно надало копію листа заступника Міністра юстиції Португальської Республіки від 12.01.2017 року (з неофіційним перекладом на українську мову) про результати розгляду запиту Снятинського районного суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , зіславшись на те, що Посольством України в Португальській Республіці на адресу УЮЗ МЗС України з приводу даного питання уже надсилалась копія згаданого листа від 12.01.2017 року, що, очевидно, судом не було враховано (т. 2, а.с. 11-18).

Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку відсутня згода компетентних органів Португальської Республіки на участь у якості відповідача по даній справі, що є обов`язковою умовою розгляду справи з іноземним елементом.

За положеннями ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином розгляд судом України даної справи в порядку цивільного судочинства не можна вважати правильним, оскільки вказаний спір з іноземним елементом не підлягає розгляду в судах України, тому ухвалене судове рішення слід скасувати, провадження у справі закрити з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 20 грудня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Португалія в особах Direcao-Geral do Tesouro e Financas, Ministerio Publico Distrito Judicial de Lisboa Departamento de Investigacao e Accao Penal, Tribunal de Instrucao Criminal de Lisboa 40 Juizo, третя особа - Департамент консульської служби МЗС України, про відшкодування шкоди, заподіяної громадянину України на територіях іноземних держав, яка заподіяна внаслідок ініціювання та здійснення щодо громадянина України незаконного кримінального переслідування особами, які виконують функції держави Португалія закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко