Дата документу 21.05.2019 Справа № 320/5665/16-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №320/5665/16

Провадження №22-ц/807/1314/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2018 року в складі судді Міщенко Т.М. в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 07.04.2008 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5896-001/08Р, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 240 885 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути (погасити) кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії, неустойки та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

В забезпечення виконання зобов`язання 07.04.2008 року АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», також були укладені договір іпотеки №5896-001/08Р із ОСОБА_1 та договір поруки №5896-001/08Р із ОСОБА_2 ..

Відповідачка допустила порушення своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку станом на 16.01.2016 року заборгованість складає 326 239,59 грн, з яких: сума кредиту - 212 802,36 грн; сума відсотків - 71 606,81 грн; сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 41 830,42 грн, яку позивач просив стягнути солідарно із відповідачів, а також судовий збір в розмірі 4 893,59 грн.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року прийнято відмову представника позивача від частини позовних вимог ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, провадження в цій частині закрито.

В зв`язку із укладенням 31 травня 2017 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» договору купівлі-продажу прав вимог за кредитним договором №1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №5896-001/08Р від 07.04.2008 та усіма договорами забезпечення стосовно цього кредитного договору перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія », останнє вступило в справу в якості правонаступника та просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість в сумі 326 239,59 грн, з яких: сума кредиту - 212 802,36 грн; сума відсотків - 71 606,81 грн; сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків - 41 830,42 грн, а також судовий збір в розмірі 4 893,59 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором № 5896-001/08Р від 07.04.2008 в розмірі 280 488,53 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 207,33 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано спливом позовної давності, про який заявлено відповідачем, до вимог про стягнення за період до 30.08.2013 року

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати, позовні вимоги залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції не враховано, що позивачем не виконана ухвала суду від 10 липня 2017 року про зобов`язання надати первинні документи, які підтверджують факт погашення заборгованості відповідачем, а також виписки з особового рахунку; судом невмотивовано відмову в задоволенні клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

Від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що позивачем, на виконання ухвали суду від 10 липня 2017 року надавалися додаткові пояснення, а також копія виписки по кредитному договору, копія заяви про видачу готівки та копія квитанції про сплату за касове обслуговування, натомість відповідачем не було надано жодного доказу сплати кредиту, якій би спростовував розрахунок заборгованості позивача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено судом, що 07 квітня 2018 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальникові кредитні кошти на загальну суму 240 885 грн строком до 07.04.2023 року зі сплатою 14,99% річних.

Факт укладення кредитного договору підтверджується наявною в матеріалах справи копією кредитного договору від 07 квітня 2008 року та заявою на видачу готівки №1 від 08 квітня 2008 року. (т.1 а.с.6-11, т.2 а.с.245).

Встановлено, що своїх зобов`язань щодо повернення кредиту в повному обсязі і сплати процентів шляхом внесення щомісячних платежів до 10 числа кожного місяця, що встановлено пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору, відповідачка належним чином не виконувала, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, і сплати процентів на підставі пунктів 4.4, 6.1.14 кредитного договору згідно із ст. 1050 ЦК України.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 16 січня 2016 року становила 326 239,59 грн, з яких: сума кредиту - 212 802,36 грн; сума відсотків - 522,93 грн; сума прострочених відсотків - 71 083,88 грн; сума пені за несвоєчасне погашення кредиту - 14 971,99 грн; сума пені за несвоєчасне погашення відсотків - 26 858,43 грн (т.1 а.с.4-5).

31 травня 2017 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами №1, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №5896-001/08Р від 07.04.2008 та усіма договорами забезпечення стосовно цього кредитного договору перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (т.1 а.с.159-179, т.2 а.с.2-50).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень статей 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про заміну кредитора у спірному зобов`язанні, що відповідачем не оскаржується.

При вирішенні спору про розмір стягнення, суд першої інстанції врахував положення статті 256 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

В матеріалах справи наявне клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, заявлене нею у запереченнях на позовну заяву (т.1 а.с.63-65).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом першої інстанції було враховано, що ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» звернулося до суду 30.08.2016 року, останній платіж відповідачкою здійснено 20.03.2013 року, а отже строк позовної давності щодо платежів до 30.08.2013 року позивачем пропущено.

При цьому судом, при вирішенні питання щодо початку строку позовної давності враховані твердження відповідача про те, що нею не здійснювались платежі після 2013 року.

Факт пропуску строку спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені також вірно був врахований судом першої інстанції.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що пеня по даному позову нарахована станом на 16.01.2016 року, тоді як позивач звернувся до суду 30.08.2016 року, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму пені в межах одного року до дня пред`явлення позову - за період з 31.08.2015 року по 16.01.2016 року.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заборгованість розрахована не правильно спростовується матеріалами справи.

Так, в матеріалах справи, міститься як розрахунки заборгованості ОСОБА_1 , надані позивачем, так і виписки банку, які не суперечать один одному (т.1 а.с.4-5; т.2 а.с.55-176, 201-202, 213-244).

Відповідачем на спростування вказаних розрахунків жодного доказу, в розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України суду не надавалося.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ст.376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 грудня 2018 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка