Дата документу 05.06.2019 Справа № 336/5071/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/5071/18Головуючий у 1-й інстанції Галущенко Ю.А.
Пр. № 22-ц/807/1676/19Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Кулабухової І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року про залишення без розгляду заяви окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересовані особи Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту батьківства померлої особи

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеною заявою в порядку окремого провадження (а.с.2), яку в подальшому уточнила (а.с. 18-19) та в якій просила встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним батьком її доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , метою цього звернення визначила реалізацію свого особистого немайнового права виправити існуючу невизначеність походження доньки та створити умови для внесення виправлень до Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 21) окреме провадження у цій справі відкрито, витребувано із нотаріальної контори спадкову справу після ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 36-37).

Ухвалю суду першої інстанції (а.с. 78-79) до участі у справі залучений заінтересована особа ОСОБА_2 , який на підставі заповіту від 21.07.2012 року є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3

04.03.2019 року заінтересована особа ОСОБА_2 подав клопотання про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду (а.с. 82) з підстав, передбачених ст. 315 ч. 4 ЦПК України, оскільки, на його думку, у разі задоволення даної заяви, ОСОБА_4 набуває статусу спадкоємця ОСОБА_3 першої черги за законом, а отже, відповідних прав та обов`язків, у тому числі оспорювати заповіт, з чого ОСОБА_2 вбачає у цій справі наявність спору про право цивільне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року (а.с. 85-87) вищезазначену заяву окремого провадження ОСОБА_1 у цій справі залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, заявник ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 96) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017 року №452/2017 ліквідовано зокрема: Апеляційний суд Запорізької області та утворено Запорізький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Запорізьку область з місцезнаходженням у місті Запоріжжі.

Указом Президента України № 297/2018 від 28.09.2018 «Про переведення суддів» судді Апеляційного суду Запорізької області переведені до Запорізького апеляційного суду, який почав роботу з 05 жовтня 2018 року.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с. 98).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22 березня 2019 року (а.с.57), справу призначено до апеляційного розгляду 17 квітня 2019 року (а.с. 100).

Заінтересована особа - ОСОБА_2 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу заявника у цій справі (а.с. 119).

Інша заінтересована особа - Шевченківський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом не скористався.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте? розгляд цієї справи, призначений на 17 квітня 2019 року, не відбувся, оскільки ОСОБА_1 був заявлений відвід судді Маловічко С.В. (а.с. 122-131), який визнаний апеляційним судом необґрунтованим, справу передано у провадження іншого судді Запорізького апеляційного суду Онищенко Є.А., який 18 квітня 2019 року визначений для розгляду вищезазначеної заяви про відвід в автоматизованому порядку (а.с. 133).

Ухвалою судді Запорізького апеляційного суду Онищенко Е.А. від 23 квітня 2019 року (а.с. 134-135) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Маловічко С.В. у цій справі відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 137) дану справу призначено до апеляційного розгляду на 05 червня 2019 року з урахуванням навантаженості судді -доповідача Гончар М.С. та колегії суддів, а також відпустки судді Гончар М.С. у період з 20.05.2019 року по 03.06.2019 року включно (а.с. 151-152).

У судове засідання 05 червня 2019 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи заінтересовані особи та представники останніх не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання заінтересованих осіб та їх представників і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю заявника ОСОБА_1 та її представника - адвоката Артеменка Є.А.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників цієї справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду вищезазначену заяву ОСОБА_1 у цій справі, керувався ст. ст. 315, 353 ЦПК України та виходив із наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановлення фактів,що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів,особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі ч.4 ст. 315 чинного ЦПК України, залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Із заяви, поданої ОСОБА_1 вбачається, що в порядку окремого провадження заявлені вимоги про встановлення факту визнання батьківства ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ,відносно доньки заявника ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2018 р. державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори заведена спадкова справа до майна померлого ОСОБА_3 , яку за заповітом від 21.07.2012 р. прийняв ОСОБА_2

У разі задоволення заяви про встановлення юридичного факту, ОСОБА_4 набуває статусу спадкоємця ОСОБА_3 першої черги за законом, а отже, відповідних прав та обов`язків, в тому числі оспорювати заповіт, що може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб, зокрема, спадкоємця за заповітом

ОСОБА_2 підтверджується наявність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , про право на спадкування цього майна, а відтак, встановивши під час розгляду справи за заявою окремого провадження,що виник спір щодо спадкування, суд залишає заяву без розгляду.

Проте з такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 318 ч. 1 п. 1 ЦПК України у заяві про встановлення факту, який має юридичне значення, повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою.

В силу вимог ст. 315 ч. 2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлено, що донька заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої заявник у цій справі бажає встановити факт батьківства померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою особою.

В силу вимог ст. 53 Кодексу України про шлюб та сім`ю, який був чинним на час народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Аналогічними за своїм змістом є норми Сімейного кодексу України, який набрав чинності з 01.101.2004 року.

Так, в силу вимог ст. 130 СК України :

1. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

2. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ст. 6 ч. 1 СК України).

На що суд першої інстанції не звернув належної уваги при розгляді цієї справи.

Крім того, на припущеннях при вищевикладених фактичних обставинах цієї справи ґрунтуються висновки суду першої інстанції у цій справі про наявність спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка, навіть, не залучена до участі у цій справі взагалі, про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , про право на спадкування цього майна, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд позбавлений права переглядати в апеляційному порядку по суті дану справу, оскільки суд першої інстанції по суті її не розглядав.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги заявника ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.

Допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, яка підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі був сплачений судовий збір у розмірі 384,20 (а.с. 95).

Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи.

Керуючись ст. ст. 12, 81-82, 89, 367, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2019 року у цій справі скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 06.06.2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.