Справа № 265/5137/19
Провадження № 4-с/265/22/19
У Х В А Л А

30 вересня 2019 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М., за участю секретаря Злидіної Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В :

31 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь ГтУЮ у Донецькій області. В обґрунтування скарги зазначає, що є боржником у виконавчому провадженні на загальну суму 201,00 гривень згідно із декількома виконавчими провадженнями, відкрити Відділом ДВС Орджонікідзевського РУЮ м. Маріуполя на підставі виконавчий документів, виданим у 2002-2003 роках Орджонікідзевською ДАІ та Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя. Постановою державного виконавця серії АА № 844965 від 04.07.2003 було накладено арешт на її майно та оголошено заборону його відчуження. 09 листопада 2018 року заборгованість у сумі 201,00 гривень нею була у повному обсязі погашена, проте, арешт майна не скасовано до сьогодення. Просила скасувати арешт майна та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця від 04.07.2003.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, просила вирішувати справу у її відсутність, вимоги заяви підтримала.

17 вересня 2019 року від Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГтУЮ у Донецькій області надійшов відзив на пред`явлену скаргу. У наданому відзиві суб`єкт оскарження зазначає, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало двадцять шість виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_1 . Дані виконавчі провадження боржником реально у повному обсязі не виконано, а тому відсутні підстави для скасування арешту майна боржника. З цих підстав просив відмовити у задоволенні скарги.

У судове засідання представник Лівобережного ВДВС міста Маріуполь ГтУЮ у Донецькій області не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Вирішення скарги покладав на розсуд суду.

З урахуванням наведених обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та їх представників, що відповідає положенням ст. 450 ЦПК України.

Дослідивши доводи скарги та відзиву, перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічні положення закріплені у змісті ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

Встановлено, що постановою серії АА № 844965, винесеною державним виконавцем ВДВС Орджонікідзевського РУЮ міста Маріуполя Степаненко С.О. від 04 липня 2003 року у межах виконавчого провадження с примусового виконання постанов № 104, № Інд 32, № 324, № 3-5032 та інших, виданих у 2002-2003 роках Орджонікідзевською ДАІ та Орджонікідзевським судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафів у загальній сумі 201,00 гривень, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , та оголошено заборону її відчуження.

Як вбачається з дублікату квитанції № 0.0..1 від 09.11.2018 боржником ОСОБА_1 на користь Казначейства України було перераховано кошти у сумі 201,00 гривень на виконання постанови держвиконавця серії АА № 473323 від 04.07.2003.

Факт зарахування зазначених коштів на відповідні рахунки визнано Лівобережним ВДВС міста Маріуполь ГтУЮ у Донецькій області за змістом наданого відзиву на пред`явлену скаргу.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV в редакції від 18.03.2003, яка була чинною станом на момент обтяження належного заявникові майна, накладати арешт на майно боржника, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 49 наведеного Закону, у разі якщо у районному чи міському відділі Державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 55 наведеного Закону арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам. Види,обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ст. 62 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу провадиться звернення стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржникові. В останню чергу звертається стягнення на жилий будинок чи квартиру. Разом з жилим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржникові. У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, приміщення, земельну ділянку державний виконавець запитує відповідні місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування про належність зазначеного майна боржникові на праві власності та його вартість, а також запитує нотаріальний орган, чи не знаходиться це майно під арештом.

В сенсі наведених положень арешт нерухомого майна, належного боржникові, має застосовуватися в порядку звернення стягнення на таке майно з метою реального виконання рішення у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат на виконавче провадження, виключно у випадку відсутності у боржника коштів, цінностей чи рухомого майна, за рахунок яких можливе задоволення вимог стягувача.

Згідно із ст. 38 Закону № 606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу Державної виконавчої служби) припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з закінченням виконавчого провадження. Закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом із тим, суб`єктом оскарження не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності у розумінні положень Закону № 606-ХІV винесення державним виконавцем постанови від 04.07.2003 про арешт нерухомого майно боржника ОСОБА_1 .

Крім того, встановлено, що зазначене виконавче провадження на сьогодення на виконанні не перебуває. При цьому жодних даних про наслідки його виконання суб`єктом оскарження не надано також.

Інші ж виконавчі провадження, про які зазначає суб`єкт оскарження у своєму відзиві на скаргу, судом не досліджуються як такі, що були відкриті на підставі виконавчих документів, виданих значно пізніше за часом від дати винесення оскаржуваної постанови.

Відтак, суб`єктом оскарження не доведено жодними належними і допустимими доказами як правомірності накладення арешту на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , так і правомірності його чинності на сьогодення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В сенсі наведених обставин та викладених норм суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої скарги та вважає необхідним скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 накладений державним виконавцем постановою від 04.07.2003.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області задовольнити.

Арешт та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , накладені постановою державного виконавця ВДВС Орджонікідзевського РУЮ м. Маріуполь Степаненко С.О. серії АА № 473323 від 04.07.2003 скасувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала складена 30 вересня 2019 року.

Суддя_________________________