РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/16163/18

Провадження № 22-ц/4815/1268/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2019 року у складі судді Смолій Л.Д., ухвалене в м. Рівне о 12 год. 36 хв., дата складання повного тексту рішення невідома,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 17.03.2019 року звільнився з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні відповідач не виплатив йому нараховану заробітну плату в розмірі 38423,16 грн. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 38423,16 грн. Рішення суду виконано 12 лютого 2018 року та виплачено заборгованість по заробітній платі. Просив суд поновити пропущений строк звернення до суду та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 89 169 грн. 30 коп.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом. Позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2017 року по 11 лютого 2018 року включно в розмірі 80342 грн. 44 коп. без утримання податків та обов`язкових платежів, а також 704 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору та 98 грн. 62 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що проведення з працівником повного розрахунку в день звільнення є передбаченим законом обов`язком працедавця, який відповідачем дотриманий не був, та, крім цього, останнім не було доведено відсутності вини у порушенні строків виплати належних працівникові сум при звільненні.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи в частині задоволення позовних вимог, ПрАТ «Рівнеазот» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Фактичний розрахунок всіх належних при звільненні сум проведений 12.02.2018 року, що підтверджується випискою з ПАТ «Банк Кліринговий Дім», а також встановлено в оскаржуваному рішенні. Перебіг тримісячного строку починається з наступного дня, тобто з 13.02.2018 року і закінчується 13.05.2018 року. Позивач подав позов лише 03.09.2018 року, пропустивши тримісячний строк звернення до суду і поважних причин пропуску цього строку позивачем не наведено. Покликання суду першої інстанції на те, що ОСОБА_1 з 08.04.2018 року по 26.05.2018 року перебував в Республіці Польща і не мав можливості звернутися до суду з даним позовом у тримісячний строк є помилковим, оскільки позивач після виплати коштів (12.02.2018 року) до виїзду із України (08.04.2018 року) мав 54 дні для підготовки позовної заяви та звернення до суду. Крім того, повернувшись в Україну 26.05.2018 року, позивач відразу не звернувся до суду із позовною заявою, а звернувся в суд лише через 99 днів (тобто більше ніж через три місяці). Вважає, що судом помилково було поновлено строк звернення до суду з даним позовом. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Рівнеазот».

Наказом №687ВК від 16.03.2017 року позивач 20.03.2017 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с.11).

При звільненні з роботи йому не був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року сягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 38 423 грн.16 коп.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 листопада 2017 року виконано 12 лютого 2018 року, позивачу виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 38 423 грн.16 коп., що підтверджується випискою по рахунку Банк «Клиринговий дім» (а.с.15).

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, у день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Дані обставини стороною відповідача не заперечуються. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2017 року - з дня, наступного робочого за днем звільнення, по 11 лютого 2018 року включно, тобто по день, що передує даті фактичного розрахунку.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

В періоді затримки відповідачем розрахунку при звільненні перед позивачем кількість робочих днів становить 223 і включає в себе: 9 робочих днів за березень 2017 року, 19 робочих днів за квітень 2017 року, 20 робочих днів за травень 2017 року, 20 робочих днів за червень 2017 року, 21 робочий день за липень 2017 року, 22 робочих дні за серпень 2017 року, 21 робочий день за вересень 2017 року, 21 робочий день за жовтень 2017 року, 22 робочих дні за листопад 2017 року, 20 робочих днів за грудень 2017 року, 21 робочий день за січень 2018 року, 7 робочих днів за лютий 2018 року.

Середньоденна заробітна плата позивача становить 360,28 грн., що підтверджується довідкою ПрАТ «Рівнеазот» про доходи та копіями розрахункових листів за січень і березень 2017 року (а.с. 12, 14). Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки по день фактичної виплати - з 21 березня 2017 року по 11 лютого 2018 року включно становить 80 342 грн. 44 коп. (360,28 грн. х 223 дні), і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на відсутність вини відповідача у затримці розрахунку як на підставу звільнення його від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.

Апеляційний суд приходить до переконання, що відповідачем не наведено доказів, які б свідчили про відсутність вини власника чи уповноваженого ним органу у затримці виплати належних позивачу сум в день звільнення та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Що стосується покликань апеляційної скарги на те, що позивачем при поданні позову пропущено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, то вони апеляційним судом оцінюються критично.

Так, частиною 1 ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України , у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як вбачається із відміток в закордонному паспорті позивача про перетин кордону України, ОСОБА_1 з 08 квітня 2018 року по 26 травня 2018 року перебував в Республіці Польща, а відтак не мав можливості звернутися до суду з позовом у встановлений тримісячний строк.

Такі обставини є об`єктивними, підтвердженими належними доказами, та безспірно вказують на поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду із цим позовом, що в свою чергу дає суду передбачені законом підстави для його поновлення.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 червня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2019 року.

Головуючий підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Хилевич С. В.

підпис Шимків С. С.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.