Справа № 754/807/19
У Х В А Л А

іменем України

18 лютого 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Вільховченко І.І.

представника заявника Щелкова П.С.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» про застосування заходів забезпечення позову ТОВ «Плато Плюс» до ОСОБА_3, ТОВ «ПРАВА СПРАВА», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ТОВ «Плато Плюс» (далі позивач) до ОСОБА_3 (далі відповідач 1), ТОВ «ПРАВА СПРАВА» (далі відповідач 2), третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання договору дарування недійсним.

Разом з позовом, позивачем подано заяву про забезпечення позову, а саме: накладення арешту на 1/2 частину комплексу споруд (літ А,Б) загальною площею 1 564, 8 кв.м., об'єкт нежитлової нерухомості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, власником якої є ТОВ «ПРАВА СПРАВА»; заборону ОСОБА_3 та ТОВ «ПРАВА СПРАВА» вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та/або обтяження вказаного майна.

Заява мотивована тим, що з наявної в позивача інформації стало відомо про спроби відповідача 2 відчужити спірне нежитлове приміщення, при цьому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача та неможливості виконання рішення суду.

31.01.2019 р. від ОСОБА_3 до суду надійшла заява, у відповідності до якої останній заперечує щодо задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, позов та саме заява підписані не уповноваженою особою.

04.02.2019 р. зі сторони ТОВ «ПРАВА СПРАВА» до суду надійшли письмові пояснення, у відповідності до яких заперечує щодо задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що вказана заява не відповідає положенням ст. 151 ЦПК України, а саме не містить конкретну ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, та зустрічного забезпечення. Крім вказаного, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність реальної необхідності застосування заходів забезпечення позову. При цьому, зазначені в заяві нежитлові приміщення не фігурують в кримінальних провадженнях, на які посилається позивач як на підставу вимог позову, позов є необґрунтованим, а накладення арешту та заборони відчуження на зазначене майно призведе до грубого втручання у мирне володіння відповідачем 2 майном.

В порядку ч. 4 ст. 153 ЦПК України, судом було викликано сторін по справі для розгляду заяви про забезпечення позову в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.

Від відповідача 1 до суду надійшла заява про неможливість явки в судове засідання, попередньо подані свої заяви підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на викладене в письмових поясненнях.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

В поданій заяві, сторона позивача посилається лише на норми ЦПК України, намагання відповідача 2 відчужити нежитлові приміщення та на існування незавершених кримінальних проваджень.

При цьому, подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких він звернувся.

Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження намагання відповідача 2 відчужити зазначену в заяві частину нежитлових приміщень.

Зокрема, позивачем в поданій заяві не викладено обставин, що вжиття таких заходів забезпечення позову сприяє ефективному захисту саме їх прав, та обставин того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову саме їх права та законні інтереси можуть бути порушені. Доказів на підтвердження існування таких обставин суду не надано.

При цьому, зі змісту позову та заяви не вбачається порушення права власності позивача на вказану в заяві про забезпечення позову частину нежитлових приміщень.

Посилання сторони позивача на існування кримінальних проваджень, підозрюваним в яких є ОСОБА_3 та які є незавершеними станом на день розгляду заяви, не можуть слугувати підставою для обмеження права власності ТОВ «ПРАВА СПРАВА», оскільки вироки по вказаним кримінальним провадженням не ухвалені, позовні заяви, подані в рамках кримінальних проваджень не розглянуті, отже фактично не встановлено нанесення позивачу матеріальної шкоди зазначеними кримінальними правопорушеннями.

При цьому, з наданого витягу вбачається, що 1/2 частина вказаних нежитлових приміщень на праві належить ТОВ «ПРАВА СПРАВА», у зв'язку з чим суд вважає необґрунтованими вимоги заяви про забезпечення позову в частині заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження та/або обтяження вказаного майна.

Крім вказаного, подана заява про забезпечення позову, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України, не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Плато Плюс» про застосування заходів забезпечення позову ТОВ «Плато Плюс» до ОСОБА_3, ТОВ «ПРАВА СПРАВА», третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет на веб-сайті суду: http://ds.ki.court.gov.ua/

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали суду складено 20.02.2019 р.

Суддя О.Б. Саламон