ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 629/740/19

Провадження № 22-ц/818/2427/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Прокуратура Харківської області України, Чугуївська місцева прокуратура Харківської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2019 року, постановлену у складі судді Ткаченка О.А.,

УСТАНОВИВ:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просив стягнути з Державної казначейської служби України (надалі ДКСУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ на свою користь 650 988 гривень на відшкодування компенсації розміру заробітку та інших грошових доходів та 6 509 880 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2019 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст.185 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), а саме: невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху в установлений судом строк.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що визначення відповідачів віднесено ЦПК України до прав позивача і не може бути підставою для залишення позову без руху. Також суд не міг залишати апеляційну скаргу без руху з підстав не зазначення позивачем наявності в нього чи інших осіб оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви. Оскільки надані суду копії належним чином засвідчені ОСОБА_1 В позовній заяві було прямо вказано підстави звільнення від сплати судового збору, що також не враховано судом. Враховуючи безпідставність залишення його позовної заяви без руху, ОСОБА_1 вважав, що й ухвала про повернення йому позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як убачається з матеріалів справи, 21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області й ДКСУ, у якому просив стягнути з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку ДКСУ на свою користь 650 988 гривень на відшкодування компенсації розміру заробітку та інших грошових доходів та 6 509 880 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с.1-12).

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням (бездіяльністю) службових осіб Прокуратури Харківської області і прокуратури Зміївського району Харківської області, що ввійшла до складу Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, своїх обов`язків з розслідування кримінальної справи за його участю.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2019 року встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України (а.с. 40-42).

Недоліками позовної заяви зазначено наступне: позивачем не зазначено в чому полягає завдана йому моральна шкода; якими конкретними неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві; з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру. ОСОБА_1 запропоновано конкретизувати позовні вимоги щодо кожного з відповідачів, оскільки у позові зазначено трьох відповідачів, а вимоги пред`явлено лише до одного з них - ДКСУ; зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви; за необхідності зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; зазначити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав; зазначити підстави звільнення позивача від сплати судового збору. Позивачу була надана можливість додати до позовної заяви всі наявні у нього докази на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, і зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

07.03.2019 ОСОБА_1 отримав копію ухвали суду першої інстанції від 01 березня 2019 року (а.с. 44).

Постановляючи ухвалу про повернення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач вимоги ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 березня 2019 року не виконав (а.с.25-26).

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення без руху та зазначає точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити), про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статями175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, суддя вправі ухвалити рішення про повернення позовної заяви виключно у разі невиконання вимог ухвали, якою позов було залишено без руху.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Предметом позову, поданого ОСОБА_2 , є відшкодування шкоди, завданої незаконною (не переконання позивача) бездіяльністю прокуратури, отже, він звільнений від обов`язку сплати судового збору за цим позовом, про що ним зазначено у позові відповідно до ч.4 ст.175 ЦПК України.

У п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України передбачено, якщо позов пред`явлено до кількох відповідачів, у заяві має бути викладений зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Дійсно ОСОБА_1 у якості відповідачів за своїм позовом визначив ДКСУ, Прокуратуру Харківської області і Чугуївську місцеву прокуратуру Харківської області, проте вимога заявлена лише щодо стягнення на користь позивача грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди і компенсації розміру заробітку виключно з ДКСУ.

Вказана невідповідність вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України є формальною і не позбавляла суд можливості ухвалити рішення про відкриття провадження та забезпечити ОСОБА_1 реальний доступ до правосуддя у розумінні прецендентної практики Європейського суду з прав людини.

А саме, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя суду першої інстанції у першу чергу мав керуватися приписами ст.2, ст.13, п.2 ч.1 ст.49, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України, зважити на характер спірних правовідносин - відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органів досудового слідства (прокуратури), звернути увагу, що як на правову підставу своїх вимог позивач посилався на положення ст.1176 ЦК України.

Відповідно до п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

ОСОБА_1 у своїй заяві вказав перелік документів та копій доказів, доданих до позовної заяви, завіривши їх власним підписом. Інші вказані в ухвалі суду від 01 березня 2019 року недоліки позовної заяви в частині доказів є формальними і не перешкоджали суду відкрити провадження у справі.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, в чому полягає завдана йому діями відповідачів моральна шкода та ним наведений розрахунок розміру такої шкоди ( а.с. 10 - 11). Тому посилання суду в ухвалі про залишення позову без руху на не зазначення позивачем в чому полягає завдана йому моральна шкода; якими конкретними неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно позивачеві; з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується; чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру є необґрунтованим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху безпідставно, й рішення про визнання неподаною і повернення позовної заяви було ухвалено виключно з формальних підстав. Тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково. Ухвалу суду першої інстанції належить скасувати, а матеріали справи - повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 березня 2019 року скасувати, матеріали справи повернути до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний