Провадження №22-ц/812/968/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 червня 2019 року м. Миколаїв

справа № 484/654/19

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

переглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 25 березня 2019 року під головуванням судді Шикері І.А. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складено 01 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення орендної плати за користування земельною ділянкою.

Позивач зазначала, що її чоловікові ОСОБА_2 на праві власності належали земельні ділянки площею 5,3421 га та 5,3579 га, що розташовані в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, із цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 1 січня 2009 року та 1 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» були укладені договори оренди вказаних належних йому земельних ділянок строком на 50 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 за позивачкою в порядку спадкування за законом визнано право власності на вищезазаначені земельні ділянки. За такого, на думку позивачки, вона є правонаступником прав ОСОБА_2 як орендодавця за укладеними із відповідачем договорами оренди.

Як вказала позивач, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» порушує свої зобов`язання щодо сплати орендної плати, в зв`язку з чим виникла заборгованість: за 2015 рік - 6039 грн. 63 коп., за 2016 рік - 6986 грн. 59 коп. та за 2017 рік - 6986 грн. 59 коп, а всього 20 012 грн. 81 коп.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на її користь заборгованість по орендній платі в розмірі 20 012грн. 81 коп, 3% річних в розмірі 2 042 грн. 25 коп., та передбачену пунктом 14 договорів оренди пеню в розмірі 21 914 грн. 02 коп., а всього - 43969грн. 08коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 13 973 грн. 18 коп., пеню в сумі 15 300 грн. 63 коп., 3% річних в сумі 1 499 грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 537грн. 88 коп., а всього - 31 310 грн. 87 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма Корнацьких» посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апелянт зазначав, що суд не врахував відсутності вини відповідача у порушенні зобов`язання щодо сплати позивачці орендної плати, оскільки остання не зверталась до орендаря за її отриманням та не повідомляла про набуття нею права власності на орендовані земельні ділянки. Крім того, на думку апелянта, судом безпідставно не застосовано строк позовної давності в один рік щодо вимог про стягнення пені, що не відповідає вимогам закону, практиці Верховного Суду України та ЄСПЛ. На думку ТОВ «Агрофірма Корнацьких» позовна давність щодо стягнення пені: за 2015 рік - спливла 27 грудня 2016 року, за 2016 рік - спливла 27 грудня 2017 року, а за 2018 рік - 27 грудня 2018 року, а тому такі вимоги позивачки взагалі не підлягають задоволенню.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 на підставі відповідних державних актів на право власності на земельні ділянки був власником земельної ділянки площею 5,3421 га за кадастровим номером НОМЕР_1 та земельної ділянки площею 5,3579 га за кадастровим номером НОМЕР_2 , що розташовані в межах території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, цільове призначення яких - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

1 січня 2009 року та 1 грудня 2010 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» були укладені договори оренди належних йому земельних ділянок строком на 50 років, які були зареєстровані у книзі запису державної реєстрації договорів оренди землі по Кримківській сільській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 01.03.2012р. за № 00981 і № 00982 (а.с 5-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2018 року у справі № 484/4427/17 за позивачем ОСОБА_1 як спадкоємцем за законом її померлого чоловіка ОСОБА_2 визнано право власності на вищезазаначені земельні ділянки, на підставі чого була внесена відповідна інформація до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 9, 10).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договорів оренди) визначено, що однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час укладання договорів оренди) було передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 4 ст. 32 Закону «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 укладених ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договорів оренди сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Положеннями частини п`ятої статті 1268 ЦК України закріплено, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на передані в оренду відповідачу земельні ділянки, ОСОБА_1 набула, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цими договорами.

Відповідно до пункту 9 укладених ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договорів орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі шляхом видачі Орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок Орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає (з урахуванням прибуткового податку), який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму: за договором оренди від 01.01.2009 року - у розмірі 1497 грн. 60 коп., за договором оренди від 01.12.2010 року - у розмірі 1585 грн. 96 коп. Форма розрахунку за договором (грошова або у натуральній формі) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеного додатком №1 до указаного договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю до 01 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися у грошовій формі на суму, зазначену в абзаці 1 пункту 9 цього договору. У випадку настання форсмажорних обставин, які призвели до неможливості виконання зобов`язань в певній частині, коли між сторонами є домовленість про сплату орендної плати в натуральній формі, орендар виплачує орендодавцю грошову компенсацію за частину недоданої сільськогосподарської продукції або заміняє іншою сільськогосподарською продукцією. Пунктом 10 договорів передбачено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється без урахування індексу інфляції. Пунктом 11 встановлено, що орендна плата вноситься щорічно до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Згідно пункту 14 договорів у разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, передбачена пеня у розмірі 0,3 % від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Доказів сплати орендної плати за укладеними ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договорами оренди землі за період з 2012 року по 2017 рік відповідачем не надано.

З листа ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 15.01.2018 р. № 12 вбачається, що первинні документи, які фіксують факт виконання ними господарських операцій, зберігаються протягом трьох років, а тому ними були надані відомості щодо нарахування орендної плати за укладеними з ОСОБА_2 договорами оренди землі за 2015-2017 роки із зазначенням, що така орендна плата орендодавцем не була отримана (а.с. 14).

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, встановивши наявність простроченого (невиконаного) орендарем зобов`язання щодо виплати орендної плати, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача орендної плати за 2016-2017 роки у сумі 13 973 грн. 18коп., застосувавши за заявою ТОВ «Агрофірма Корнацьких» позовну давність до вимог про стягнення орендної плати за 2015 рік та відмовивши у задоволенні цих вимог відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

Позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені.

У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується.

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щорічних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Суд першої інстанції встановивши факт пропуску позивачем позовної давності щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за 2015 рік, обґрунтовано виходив з того, що не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. А тому правильно задовольнив вимоги позивачки про стягнення пені частково - в розмірі 15 300грн. 63 коп. - нарахувавши її на суму заборгованості з орендної плати за 2016 і 2017 роки за 12 місяців, що передували зверненню ОСОБА_1 до суду з даним позовом (13 973грн. 18 коп. х 0,3 % х 365 дня).

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені - є безпідставними.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність вини ТОВ «Агрофірма Корнацьких» у порушенні зобов`язання щодо сплати позивачці орендної плати, оскільки остання не зверталась до орендаря за її отриманням та всупереч приписів ст. 31 Закону України «Про оренду землі» не повідомляла про набуття нею права власності на орендовані земельні ділянки.

Так, Законом України № 1533-VIII від 20.09.2016 року, що набрав чинності 19.10.2016 року, статтю 31 Закону України «Про оренду землі» доповнено частиною п`ятою, за змістом якої особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.

Згідно витягам з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на передані відповідачу в оренду земельні ділянки було зареєстровано за позивачкою 23 травня 2018 року (а.с. 9, 10).

Як встановлено рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року у справі № 484/4708/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди, позивачка 18 вересня 2018 року зверталася до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» із заявою, в якій повідомляла про набуття нею права власності на орендовані земельні ділянки та просила виплатити заборгованість з орендної плати за період з 2012 року по 2017 рік. Вказана обставина відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України є преюдиційною, а тому не підлягає доказуванню у даній справі.

Проте, звернення ОСОБА_1 до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» майже через три місяці з дня державної реєстрації за нею права власності на земельні ділянки не звільняє відповідача від обов`язку виконувати умови договору оренди землі в частині сплати орендної плати в обумовлені договорами оренди строки.

Крім того, відповідач, не дивлячись на пред`явлені позивачкою вимоги існуючу заборгованість по орендній платі на час розгляду справи судом першої інстанції не виплатив.

Також колегія суддів враховує наступне.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ст. 612 ЦК України).

Таким чином, умовою, за якої боржник звільняється від негативних наслідків невиконання зобов`язання, є прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України).

Доказів того, що ОСОБА_1 відмовлялася прийняти належне виконання (орендну плату), запропоноване боржником, або не вчинила дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, суду не надано, а тому її не можна вважати кредитором, що прострочив.

Крім того статтею 537 ЦК України передбачено виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Так, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язань з виплати орендної плати шляхом внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

За такого, є безпідставними посилання апеляційної скарги на відсутність вини ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в несплаті орендної плати.

Разом із тим, з визначеним судом розміром 3 % річних, що підлягають стягненню на користь позивачки, колегія суддів не погоджується.

Так, частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи у повному обсязі позовні вимоги про стягнення 3 % річних, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги ст. 266 ЦК України, включивши до простроченої суми, на яку нараховуються проценти, і суму заборгованості з орендної плати, за якою позовна давність спливла.

З огляду на викладене, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3 % річних в загальній сумі 679грн. 33коп. (444грн. 46коп. + 234грн.87коп.), виходячи з такого розрахунку:

3 % річних від боргу за 2016 рік - 6 986грн. 59коп. - за 774 дня (з 27.12.2016р. по 08.02.2019р., тобто в межах позовних вимог) = 444грн. 46коп.

3 % річних від боргу за 2017 рік - 6 986грн. 59коп. - за 409 днів (з 27.12.2017р. по 08.02.2019р., тобто в межах позовних вимог) = 234грн. 87коп.

Отже, відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати змінено, відповідно слід змінити і рішення суду щодо розподілу судових витрат, а також компенсувати відповідачеві судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог скарги.

Так, позивачем було сплачено в суд першої інстанції 768 грн. 40 коп. З урахуванням розміру задоволених позовних вимог (68 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 522 грн. 51 коп.

Відповідачем за апеляційну скаргу було сплачено 1152грн. 60коп. У зв`язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги (4 %) з позивача на користь відповідача підлягає стягненню відповідна частина судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, що становить 46 грн. 10 коп.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати в розмірі 476грн. 41коп. (522 грн. 51 коп. - 46 грн. 10 коп.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року змінити в частині розміру суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті орендної плати в сумі 13973грн. 18коп., пеню в сумі 15300грн. 63коп. та три відсотка річних в сумі 679грн. 33 коп., всього - 29 953грн. 14коп. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три гривні чотирнадцять копійок).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 476грн. 41коп. (чотириста сімдесят шість гривень сорок одна копійка).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 10 червня 2019 року