РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

10.08.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.08.2018 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків позову.

05.09.2018 року була подана уточнена позовна заява ОСОБА_1 про стягнення аліментів і ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі, призначено судове засідання.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що вони з відповідачем з 29.06.2007 року перебували у шлюбі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2018 шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач ніякої матеріальної допомоги дитині не надає, ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, угоду про добровільну сплату аліментів не укладав. А тому, на підставі викладеного та вимог ст.ст. 180-183 СК України просить стягнути аліменти на її користь на утримання сина у розмірі ј частини всіх доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини.

16.10.2018 року до суду поданий відзив на позов, в якому відповідач ОСОБА_4 заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог та зазначає, що син проживає з ним та знаходиться на його, ОСОБА_4 утриманні, а тому просить суд в задоволенні позову відмовити.

30.11.2019 року позивачем подано до суду клопотання про залучення до матеріалів справи копії відповіді на адвокатський запит з місця навчання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.01.2019 року відповідачем подано до суду клопотання про доручення до матеріалів справи відомостей про розмір його доходів та про допит свідків.

07.02.2019 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якому представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі.

03.06.2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів до розгляду інших справ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, не підтримавши в судовому засіданні клопотання про допит її в якості свідка. Під час надання пояснень в судовому засіданні вказувала, що шлюб між нею та ОСОБА_4 розірвано в лютому 2018 року, однак до 01.09.2018 року вони проживали разом по АДРЕСА_1 і до цього часу питання відсутності забезпечення дитини з боку батька не було, оскільки проживали разом і батько забезпечував та кормив сина. Після 01.09.2018 року вона разом з дитиною виїхала з квартири по АДРЕСА_1 та стала проживати окремо, син ніде не зареєстрований. В них з відповідачем ОСОБА_4 була домовленість, що син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде проживати один день з нею, один день з батьком, і той, у кого ночує дитина відводить його до школи та піклується ним. Потім, вона хотіла змінити цей графік, однак станом на теперішній час такий графік існує. Також, вона подала до суду позов про визначення місця проживання дитини.

Представник позивача під час судового розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив задовольнити з підстав, визначених в позові. В судове засідання 03.06.2019 представник позивача не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, враховуючи подання сторонами пояснень по справі, неодноразові клопотання про відкладення для вирішення мирним шляхом, строки та стадію розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував, що згідно досягнутої ним з позивачем домовленості син проживає один день з ним, один день з позивачкою. Він забирає через день дитину зі школи, син ночує в нього, він сплачує шкільні витрати, пов`язані з забезпеченням дитини їжею, кишеньковими грошами, купує одяг, придбав комп`ютер та велосипед, витрачає кошти на лікування дитини, а також бере участь у вихованні дитини. Більшість витрат на дитину він сплачує добровільно, приймає участь у вихованні та через день дитина знаходиться разом з ним та на його утриманні. Також, повідомляв, що інколи мати не забирає сина зі школи, хоча її день і йому дзвонять і він тоді приїжджає і забирає сина, який залишається в нього. Станом на теперішній час в суди подані позови як від нього, так і від колишньої дружини щодо визначення місця проживання дитини.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. посилаючись на недоведеність, необґрунтованість позовних вимог та враховуючи показання свідків, сукупність інших доказів, що підтверджують надання відповідачем дитині достатнього матеріального забезпечення батьком - відповідачем по справі.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктна на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2018 ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29 червня 2007 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 27). Шлюб між сторонами розірвано 15.02.2018 року, питання щодо місця проживання дитини під час розірвання шлюбу не вирішувалось.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.07.2018 року, від шлюбу подружжя має сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де відповідач вказаний батьком, а позивачка - матір`ю. (а.с. 28).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовною заявою зазначає, що їх неповнолітній син мешкає з нею, знаходиться на її утриманні, а батько дитини - відповідач по справі не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України).

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 ч.1, ч.2 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1). стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2). стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3). Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1). наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2). Доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4). Інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що на момент надходження позову 10.08.2018 року (до суду), здачі позову до пошти для відправлення 30.07.2018 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_4 та їх дитина проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 і зі слів позивачки в судовому засіданні батько забезпечував в повному обсязі дитину.

Після 01.09.2018 року, коли позивачка ОСОБА_1 з*їхала з квартири за адресою: АДРЕСА_1 та стала проживати окремо, судом встановлено та підтверджується показаннями як позивача, так і відповідача в судовому засіданні, що між батьками була узгоджена домовленість щодо участі у вихованні та утриманні сина - ОСОБА_6 , 2011 р.н., згідно з якої кожний з батьків приймає участь у вихованні та утриманні сина через день.

Згідно пояснень свідків ОСОБА_7 (дідусь ОСОБА_6 ) та ОСОБА_8 (мати дитини з батьківської трійці в школі) дитина ОСОБА_9 , 2011 р.н. більшу частину проводить з батьком - ОСОБА_4 , який займається його вихованням, забезпеченням їжею, одягом, шкільним приладдям, грошовими коштами для групи подовженого дня, лікуванням. Свідок ОСОБА_7 вказував, що онук влітку 2 місяця перебував у них та у батька, коли хворів то ним піклувався тільки батько та вони, а мати не приходила, батько ОСОБА_4 зробив синові платіжну картку і на неї покладає гроші для сина, однак гроші знімає мати дитини. Свідок ОСОБА_8 також пояснювала, що всі грошові внески для школи (літній табір, зошити, додаткове харчування та інше) сплачує тільки батько дитини - ОСОБА_4 , а мати може забрати зі школи ОСОБА_10 дуже пізно, коли її черга його забирати.

Також, судом встановлено та не заперечується учасниками судового розгляду, що дитина ОСОБА_9 не зареєстрований ані за адресою батька, ані за адресою матері і станом на теперішній час з 2019 року в суді перебувають цивільні позови як матері дитини ОСОБА_1 так і батька ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши всі надані до суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в тій частині, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає з матір*ю - позивачем по справі та знаходиться тільки на її утриманні.

Також, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження і той факт, що між сторонами - батьками неповнолітнього існує домовленість щодо рівної участі у вихованні та утриманні дитини і ті обставини, що ОСОБА_9 в рівній частині проживає як з матір*ю, так і з батьком. Станом на теперішній час в судах перебувають позови про визначення місця проживання дитини, які подані до суду вже після розгляду справи про стягнення аліментів.

Крім того, під час розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження і доводи позивача ОСОБА_1 в заяві, яка подана до суду 10.08.2018 року щодо особистого утримання сина та відсутність забезпечення дитини з боку батька. Судом враховуються і вимоги Закону щодо стягнення аліментів з моменту подання позову до суду і вимоги щодо захисту перш за все інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що даний позов поданий до суду передчасно, враховуючи і ті обставини, що аліменти стягуються за рішенням суду з моменту подачі позову, враховуючі заявлені вимоги про стягнення аліментів саме на користь матері, а не дитини, подання позову без достатніх обґрунтувань, за обставин, які не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому суд відмовляє у його задоволенні.

Згідно ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи, що при звернені до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а у випадку відмови в позові суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 133,137, 141, 258, 263,265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на її користь з дня подання позову до суду, тобто з 10.08.2018 року на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя :