ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/14814/17

Номер провадження 22-ц/816/3038/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2018 року у складі судді Труханової Л.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 01 червня 2018 року,

в с т а н о в и в :

26 грудня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом. Уточнені вимоги (а.с. 16-18, 23-25) мотивувала тим, що відповідач не сплачує їй аліменти, стягнуті за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 квітня 2014 року на утримання їх неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просила стягнути з нього пеню за несвоєчасну сплату аліментів, відповідно до приведеного у позові розрахунку, у розмірі 8373 грн 65 коп.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду Сумської області від 22 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 8373 грн 65 коп на утримання їх дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про невиконання рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 квітня 2014 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 та обов`язку щодо утримання дитини. Доводить, що протягом 2015-2017 років він перераховував позивачу кошти на утримання дочки у загальній сумі 26140 грн, надаючи на підтвердження цього виписки з рахунку ПриватБанку та квитанції поштового переказу.

Вказує, що він є громадянином Російської Федерації, де постійно мешкає, а його представник ОСОБА_5 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції та не змогла надати докази сплати ним аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що надані відповідачем докази не є підтвердженням сплати аліментів, ці грошові перекази не мали регулярного характеру, були епізодичною грошовою допомогою на конкретні цілі дитини: додаткові потреби в навчанні, участь в олімпіадах, або призначалися як подарунок. Вказує, що між нею та відповідачем не було будь-яких домовленостей про зарахування цих грошових переказів як аліментів, у жодному платіжному документі не зазначено, що переказ є аліментним платежем, який повинен бути регулярним, спрямованим на задоволення щоденних потреб дитини (харчування, оплата житла, проїзду, навчання, одягу, ліків).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2017 року: 1600 грн х 100 = 160000 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04 лютого 2014 року (а.с. 10).

Згідно з довідкою-розрахунком № 2 від 09 лютого 2018 року, виданою старшим державним виконавцем Ковпаківського ВДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Новіковою Х.М., заборгованість по аліментах ОСОБА_2 станом на 31 лютого 2018 року становить 30507 грн 13 коп (а.с. 26).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд вважав доведеною вину відповідача у виникненні в період з лютого 2015 року по грудень 2017 року (включно) простроченої заборгованості по щомісячній сплаті аліментів за рішенням суду, у зв`язку з чим правильно визначив, що одержувач аліментів має право на стягнення з боржника відповідно до ч.1 ст.196 СК України неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, та враховуючи розмір заявлених позовних вимог правильно визначив до стягнення суму 8373 грн 65 коп.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 194 СК України (в редакції, що діяла до 03 липня 2018 року) аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню такого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, може бути погашено за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, що діяла до 08 липня 2017 року), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, що діє з 08 липня 2017 року), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, суд першої інстанції правильно застосував при розрахунку пені за прострочення сплати боржником аліментів з липня 2017 року положення нової редакції ч. 1 ст. 196 СК України.

Із наданих відповідачем, як доказів здійснення грошових переказів позивачу, виписки по картковому рахунку ПАТ «ПриватБанк» та квитанцій поштового переказу, вбачається, що протягом 2015-2017 років на ім`я ОСОБА_4 періодично перераховувалися різні суми грошових коштів (а.с. 137-151). Зазначені грошові перекази не були регулярними, щомісячними, їх призначення як аліментів не вказано.

Відповідно до п.10.5 Глави 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21 січня 2004 року № 22, електронний розрахунковий документ має містити такий обов`язковий реквізит, як «призначення платежу».

Враховуючи викладене, ці документи не є доказами сплати ОСОБА_2 саме аліментів на утримання дочки.

Довідка-розрахунок № 2 від 09 лютого 2018 року про наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів, надана ОСОБА_4 як доказ своїх позовних вимог, видана уповноваженим органом у формі, встановленій Мінюстом України (ч. 13 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»), відповідачем у встановленому законом порядку не спростована.

За таких правильно і з достатньою повнотою встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 77, 78, 80, 81 ЦПК України довела належними і допустимими доказами умисне ухилення відповідача від примусового виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , а тому вбачав підстави для стягнення пені.

Доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи судом першої інстанції є безпідставними, оскільки в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з повідомленням, надісланим на ім`я ОСОБА_2 , про розгляд справи Ковпаківським районним судом м. Суми 22 травня 2018 року, яке отримала особисто за довіреністю «мати Кулагіна» 12 квітня 2018 року (а.с. 43), що відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 130 ЦПК України є належним врученням судової повістки.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у своїй заяві від 20 червня 2018 року про перегляд заочного рішення суду вказувала, що була обізнана про наявність позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, планувала укласти мирову угоду з позивачем (а.с. 61).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик