Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 357/9016/16-ц

провадження № 61-41139св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника

ОСОБА_1 ? ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів:

Іванової І. В., Сліпченка О. І., Гуля В. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод користування власністю шляхом виселення.

Позовна заява мотивована тим, що у серпні 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено нотаріально завірений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Умовами договору визначено, що відповідачка в строк до 15 серпня 2008 року зобов`язується звільнити будинок та розрахуватись за спожиті комунальні послуги.

Відповідачі користуючись тим, що ОСОБА_1 мешкає в місті Вінниця і не може часто приїздити до села, не виконали умови договору. Родинних зв`язків між ним та відповідачкою немає, право проживання у будинку вона втратила після його продажу.

ОСОБА_2 має житло у АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 просив усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності будинком, шляхом примусового виселення відповідачів з нього.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Встановити з яких мотивів місцевий суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог неможливо, оскільки з матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2017 року судом прийнято лише вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 06 липня 2017 року відсутній у зв`язку із звільненням 03 січня 2018 року головуючого судді ОСОБА_5

Постановою апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту чинення відповідачами перешкод ОСОБА_1 у користування його власністю, а матеріали справи таких доказів не містять.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

19 липня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Київської області

від 12 червня 2018 року та передати справу на новий апеляційний розгляд.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги акт огляду спірного будинку, про витребування якого позивачем було заявлено клопотання.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року поновлено представнику ОСОБА_1 ? ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст фактичних обставин, встановлених судом апеляційної інстанції:

07 серпня 2008 року між ОСОБА_1 , як покупцем, та

ОСОБА_2 , як продавцем, укладено нотаріально завірений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Умовами договору визначено, що відповідачка в строк до 15 серпня 2008 року зобов`язується звільнити будинок та розрахуватись за спожиті комунальні послуги.

Позивач звертаючись до суду з даним позовом, послався на те, що відповідачі перешкоджають йому у користуванні належним йому на праві власності будинком, тому просив усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві власності будинком з боку відповідачів шляхом їх примусового виселення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

За правилами частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів ( стаття 89 ЦПК України) дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачі чинять перешкоди позивачу у його праві користування спірним будинком.

Крім того, факт порушення відповідачами прав та інтересів позивача судом не встановлено, оскільки звертаючись до суду з даним позовом, позивач у позовній заяві, крім іншого, вказав іншу адресу проживання відповідачів від тієї, з якої просить їх виселити.

Посилання представника позивача у скарзі, що судом не витребувано іншу цивільну справу за 2015 рік, за позовом ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про виселення, в матеріалах якої міститься акт про те, що відповідачка дійсно проживає у спірному будинку, не заслуговують на увагу, оскільки з часу складення акта пройшло близько 3 років, тому він не є належним та допустимим доказом в розумінні статті 78 ЦПК України. Інших доказів позивач не надав та на такі докази не посилається.

Інші доводи касаційної скарги не є підставою для скасування рішення апеляційного суду, оскільки зводяться до порушення норм процесуального права судом першої інстанції. В той час коли предметом касаційного оскарження є постанова апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року, яким скасовано заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2017 року.

Верховний суд звертає увагу заявника на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 ? ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко