ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 684/343/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/821/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року, суддя Галиш І.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг,

встановив:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг.

В обґрунтування доводів зазначив, що 25.01.2006 року ним було надано відповідачу ОСОБА_2 в борг 3000 грн. із строком повернення до 01.07.2006 року, який за їх згодою було продовжено до лютого 2007 року. Однак, у погоджений строк відповідач позичених коштів не повернула, тому у жовтні 2007 року ним було подано позов до суду. 21.03.2008 року рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області його позов було задоволено та стягнено із ОСОБА_2 на його користь 4166 грн.

В ході виконавчого провадження йому було повернено 2873 грн. у вигляді нереалізованого мопеду, а 1593 грн. було сплачено ОСОБА_2 у листопаді 2013 року та переведено на його картку у травні 2014 року.

Таким чином, несвоєчасне повернення боргу має місце у вигляді затримки повернення коштів: 2873 грн. в період листопад 2007 року - грудень 2009 року, 1593 грн. - в період листопад 2007 року - травень 2014 року. Протягом періоду користування відповідачем його коштами, він не зміг отримати вигоду, яка є упущеною та підлягає до стягнення з відповідача на підставі ч. 2 ст. 22 ЦК України. Розрахунок упущеної вигоди обґрунтовував тим, що з 2007 року заощаджені із заробітної плати кошти витрачав на закордонні подорожі. У випадку своєчасного повернення боргу ці кошти ним зберігались би, як вклад у банку з отриманням відсотків.

Розмір упущеної вигоди позивач визначав як різницю між сумою неповерненого вчасно відповідачем ОСОБА_2 боргу - 4166 грн. (яку визначав в перерахунку на іноземну валюту євро з врахуванням відсотків, які б могли бути отримані, що складає 630 євро), за які він планував придбати тур для відпочинку в Італії, та вартістю фактично придбаного ним туру для відпочинку в Угорщині-Італії у 2014 році після повернення коштів - 353 євро. А саме 277 євро (630 євро - 353 євро) є упущеною вигодою та за курсом на момент отримання коштів 23.05.2014 року становить 4434,77 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з ОСОБА_2 4434,77 грн. в якості упущеної вигоди через несвоєчасно повернений борг.

Заочним рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року у позові було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

На обґрунтування скарги зазначив, що упущена вигода у розмірі 4434,77 грн. обмежила його у праві внесення вказаних коштів на депозитний рахунок у банку, і як наслідок отримання додаткового доходу у вигляді відсотків від банківських вкладів. Вказав, що за наявності у нього коштів в сумі 4434,77 грн., які на його думку, є упущеною вигодою, він би більше подорожував.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21.03.2008 року у справі № 2-28 з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 3585 грн. боргу за договором позики, 500 грн. моральної шкоди та 81 грн. судових витрат.

23.12.2009 року згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Рокитнівського РУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-28 від 01.08.2008 року передано в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 мопед марки FADA, 2008, вартість якого складає 2572,44 грн.

25.08.2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-28 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1593,56 грн. боргу закінчено, так як борг сплачено та перераховано стягувачу, про що свідчить копія постанови заступника начальника відділу ДВС Старосинявського районного управління юстиції від 28.05.2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів, які б свідчили про заподіяння відповідачем збитків позивачу невиконанням грошового зобов`язання та їх розміру.

Такий висновок суду є правильним з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

Збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16, а також у постанові Великої Палати Верхового Суду від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Доводи апелянта про те, що упущена вигода у розмірі 4434,77 грн. обмежила його у праві внесення вказаних коштів на депозитний рахунок у банку, і як наслідок отримання додаткового доходу у вигляді відсотків, не знаходять свого підтвердження з огляду на наступне.

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 21.03.2008 року було вирішено питання щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а виконавче провадження - закінчено у зв`язку зі сплатою боргу.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надав суду доказів завданих йому збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок порушення його цивільного права, а також не вказав яке саме його право було порушено відповідачем.

Позивач не довів суду, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Неможливість вкладу грошей на банківський депозит та відсутність можливостей подорожувати не можна вважати збитками у вигляді упущеної вигоди (доходами, які позивач недоотримав внаслідок порушення його цивільного права).

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова