Справа 206/6715/18
Провадження 2/206/257/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за участі представника

позивача, адвоката Карлаш І.А.,

в с т а н о в и в:

06 грудея 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, в якому просить встановити факт його проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 05.03.2010р. по 31.05.2016 р. Визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 право власності на: домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ.А-1. загальною площею 77.1 кв.м., житловою площею 42.8 кв.м., сарай літ.-Б, сарай літ.-В, сарай літ.- Г, вбиральня літ.-Д, забор №1. колодязь літ.-К.; земельної ділянки, площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0362 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 101 (а.с.2-7, 46-51).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 була власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0.1 га і земельної ділянки площею 0,0362 га., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 . У травні 2016 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя ОСОБА_2 заповіту не складала. З 05.03.2010 року і по день її смерті він проживав з нею однією сім`єю. Зі слів його родичів померла була його далекою родичкою, а саме двоюрідною тіткою, однак документів, які підтверджували родинні зв`язки у нього відсутні. ОСОБА_2 завжди називала його своїм племінником. У встановлений законом термін він звернувся до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте постановою нотаріуса від 13.12.2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутнє рішення суду, яке б встановлювало факт його проживання однією сім`єю разом з померлою. Окрім нього інших спадкоємців 1-4 черг ОСОБА_2 не мала.

Відповідач Дніпровська міська рада відзив на позовну заяву не подали.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що він з 2010 року проживає по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 однією сім`єю. Вона є його двоюрідною тіткою. Вони мали спільний бюджет, він робив у будинку ремонт, купував техніку. Вони раом харчувалися та сплачували за комунальні послуги. Він особисто займався її похованням. У 2014 році він одружився і після цього вони проживали також з ОСОБА_2 У 2016 році у нього народилася донька, ОСОБА_2 дуже раділа. Коли померла ОСОБА_2 він був у відпустці у своїх батьків у селі, тому коли точно вона померла йому не відомо. Йому повідомила поліція, що сусід знайшов ОСОБА_2 померлою.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Гущина М.С. в судовому засіданні залишила питання щодо вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю на розсуд суду. Щодо вимог про визнання права власності вважала передчасною.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

11 грудня 2018 року дану позовну заяву було залишено без руху (а.с.41-42).

08 січня 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків (а.с.21).

В зв`язку з чим 10 січня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження (а.с.86).

07 лютого 2019 року представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 07 лютого 2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Витребувано з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори (яка знаходиться за адресою: вул. Космонавта Волкова буд. 3, м. Дніпро) належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла в травні 2016 року (а.с.91).

Ухвалою від 28 лютого 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109).

28 березня 2019 року від представника позивача, адвоката Карлаш І.А. на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеокоференції (а.с.114-116).

Ухвалою від 29 березня 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено (а.с.117).

22 травня 2019 року від представника відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні (а.с.128-131).

Ухвалою судді від 22 травня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи відмовлено.

22 травня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом заслухано сторін та їх представників, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Судом встановлено, що житловий будинок житловою площею 42,8 кв.м., сарай Б, сарай В, сарай Г, вбиральня Д, забор № 1 , колодязь К , який розташований АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1379кв.м належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.1984 року, виданого державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Румянцевою Л.І., зареєстровано в реєстрі за №1-2503 (а.с.54).

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 будинок літ. А-14 має загальну площу 77,1кв.м, житлову 42,8кв.м, допоміжну 34,3кв.м та складається: 1 - коридор площею 10,9кв.м, 2- коридор площею 5,4кв.м, 3 - житлова площею 11,7кв.м, 4 - житлова площею 12,7кв.м, 5 - житлова площею 18,4кв.м, 6 - кухня площею 11,2кв.м, 7 - котельня площею 6,8кв.м (а.с.55-57).

ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1 га по АДРЕСА_1 передана їй для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.12.1996 року №1827 та земельна ділянка, площею 0,0362 га для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданий на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.12.1996 року №1827 (а.с.58-59).

У травні 2016 року ОСОБА_2 у віці 84 років померла про що 14 червня 2016 року складено відповідний актовий запис № 750, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 14 червня 2016 року (а.с.60).

У відповідності до копії паспорта серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований в АДРЕСА_4 з 19.07.2011 року. 26 квітня 2014 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.98-99).

З наданої на ухвалу суду Восьмою дніпровською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла у травні 2016 року видно, що 22 червня 2016 року з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 (а.с.96), заповіти/спадкові договори відсутні, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину відсутні (а.с.101, 102), 13 грудня 2016 року ОСОБА_1 подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.104), постановою від 13 грудня 2016 року державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не надав рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п' ять років до часу відкриття спадщини (а.с.105).

Відповідно до характеристики з місця роботи від 16.08.2018р. ОСОБА_1 поступив на завод ПАТ «Інтерпайп НТЗ» у липні 2011 році у якості електромонтера по ремонту та обслуговуванню електрообладнання ділянки горячого прокату ТПЦ-3, ЦРЕО. З моменту роботи на заводі проживає у АДРЕСА_1 (а.с.67).

08 жовтня 2018 року мешканцями буд. 94, 111, 108, 99 по вулиці Гвая, засвідченого головою квартального комітета № 17 , складено акт про те, що за адресою АДРЕСА_1 проживали спільно, вели спільне господарство, спільний бюджет та спільно сплачували комунальні послуги з 05.03.2010 року по 31.05.2016р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після смерті останньої ОСОБА_1 продовжує жити за даною адресою разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.68).

З акту звірки № 2/7312109 від 29.11.2010р. складеного ДМЕМ за адресою АДРЕСА_1 підписаного споживачем ОСОБА_2 також від руки дописано прізвище ОСОБА_7 і стоїть його підпис (а.с.69).

Відповідно до заявки на доставку та чеків по АДРЕСА_1 (вулиця дописана від руки) 10.01.2015 року була доставлена пральна машина (а.с.70).

З акту № 794 від 28 листопада 2011 року складеного головним інженером ТОВ «Інститут нових технологій і матеріалів» у будинку АДРЕСА_1 установлений газовий котел, дімові та вентиляційні канали відповідають технічним умовам (а.с.71).

На підтвердження сумісної сплати за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 позивачем надано копії квитанцій за деякий період 2012р.-2015р. платником у яких зазначено ОСОБА_2 (а.с.72, 73 з обороту, 74-75, 76 з обороту, 77-78).

ОСОБА_2 склала письмово посмертне розпорядження щодо свого поховання (підпис відсутній) (а.с.79).

У відповідності до свідоцтва про поховання від 15.06.2016р. ОСОБА_1 08.06.2016 року здійснив поховання померлої ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 14.06.2016р. (а.с.80).

З чеку та накладної від 06.06.2016р. ОСОБА_1 придбавав необхідні речі для поховання та сплачував за послуги по підготовці (а.с.81).

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно задоволено частково. Встановлено факт постійного проживанняи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 05.03.2010 року по травень 2016 року. Визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_5 ) право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається з: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 77,1 кв.м., житловою площею 42,8 кв.м., сарай літ.-Б, сарай літ.-В, сарай літ.-Г, вбиральня літ.-Д, колодязь літ.-К, огорожа №1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_5 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ІПН НОМЕР_5 ) право власності на земельну ділянку, площею 0,0362 га для ведення особистого підсобного господарства у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_8 (ІПННОМЕР_6) на користь ОСОБА_1 овича судовий збір у розмірі 2300 грн. 00 коп. (а.с.82).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпровської міської ради судовий збір у розмірі 3 450 грн. (а.с.83-84).

Постанова Дніпропетського апеляційного суду мотивована тим, що позовні вимоги до Дніпровської міської ради не заявлялись, а ОСОБА_8 не може бути відповідачем у даному спорі, оскільки не є спадкоємцем померлої ОСОБА_2 , тоді як спірне рішення може порушувати інтереси саме Дніпровської міської ради в реалізації правовідносин щодо відумерлої спадщини, за умови відсутності належних спадкоємців, коло яких при розгляді даної справи не встановлювалося та позовні вимоги до яких також не заявлялися. Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд 1 інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно, що не позбавляє ОСОБА_1 права звертатися з відповідним позовом до належного відповідача у передбачений законом спосіб та порядок.

Допитані в судовому засіданні свідки, заявлені позивачем ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_2 з 2010 року однією сім`єю. ОСОБА_2 казала, що він її племінник та допомогає їй по господарству, купує харчування. Також свідок ОСОБА_11 зазначила, що все це їй відомо зі слів її бабусі.

В підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивачем долучено докази, а саме чеки від 12.11.2014р. та 23.12.2014р. щодо купівлі приймача для цифрового ТВ та водонагрівача (а.ч.70 з обороту).

Між тим, зазначені докази судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Таким чином, аналізуючи текст документів, а саме чеки від 12.11.2014р. та 23.12.2014р. щодо купівлі приймача для цифрового ТВ та водонагрівача, суд приходить до висновку про відхилення таких доказів. Вказаного висновку суд дійшов з огляду на те, що ці дані не мають ідентифікуючих даних, не зрозуміло куди купувалися дане обладнання і ким та де встановлено.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він проживав однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_2 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Крім цього суд враховує той факт, що позивач ОСОБА_1 з 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Отже з 2014 року він проживав однією сім`єю з дружиною та вів з нею спільне господарство.

Доказів того, що ОСОБА_1 був пов`язаний спільним побутом і з ОСОБА_2 суду не надано.

Проживання певний період позивача у будинку ОСОБА_2 , купівля пральної машини, встановлення котлу не можна вважати проживання однією сім`єю з нею.

Дані речі придбавалися ним для своєї сім`ї, а не спадкодавця.

Окрім цього з свідоцтва про смерть ОСОБА_2 видно, що дата її смерті невідома та не була встановлена.

Отже тривалий час позивач був відсутній.

Твердження позивача проте, що на час смерті ОСОБА_2 він перебував у відпустці у своїх батьків свого підтвердження не знайшли та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

Також не знайшло свого підтвердження і той факт, що позивач сумісно з ОСОБА_2 сплачував за комунальні послуги, наявність в нього квитанцій про їх сплату не може вважатися, що саме він їх сплачував.

Крім цього в наданих квитанцій платник вказано не позивача, а ОСОБА_2

Також суд не може прийняти до уваги і покази свідків, оскільки свідку ОСОБА_11 взагалі все відомо зі слів. Вони є сусідами померлої, але їм не було відомо коли ОСОБА_2 померла і що в цей період позивач був відсутній.

Враховуючи викладене факт проживання позивача з померлою однієї сім`єю з 05.03.2010 року на правах родича у будинку АДРЕСА_1 , ведення з нею спільного господарства, наявність спільного бюджету та сплати разом з нею комунальних послуг не знайшли підтвердження в ході розгляду справи, тому за вказаних обставин підстав для задоволення позову не вбачається.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових втрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 травня 2019 року.

Суддя А.О. Сухоруков