Головуючий у І інстанції Шереметьєва Л.А.
Провадження №22-ц/824/6772/2019 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Іванової І.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 08 липня 2016 року о 19 год. 30 хв. в м. Києві по вулиці Велика Кільцева дорога, Жулянський шляхопровід водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «HyundaiHD65», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 ПДР України, а саме: під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , від чого останній здійснив зіткнення з автомобілем марки «SkodaOctavia», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що спричинило пошкодження трьох транспортних засобів.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Hyundai HD65», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» на підставі Поліса № АЕ/5638393, в зв`язку із чим у встановленому законом порядку 12 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, яке страховою компанією здійснене не було.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 подав скаргу до Нацкомфінпослуг на неправомірні дії ПАТ «СК «СКАЙД», на що отримав інформацію про те, що 23 червня 2016 року контролюючим органом прийнято розпорядження №1387 про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПАТ «СК «СКАЙД» та розпорядженням Нацкомфінпослуг від 18 серпня 2016 року №2007 прийнято рішення про виключення з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ПАТ «СК «СКАЙД». Крім того, листом від 20 липня 2017 року за вих. №5331/13-12 Нацкомфінпослуг повідомило позивача, що у зв`язку із виключенням з Державного реєстру фінансових установ, ПАТ «СК «СКАЙД» не підпадає у наглядову компетенцію Нацкомфінпослуг, та що ОСОБА_1 має право звернутися до суду за відшкодуванням шкоди особою, яка її завдала.

Згідно звіту №2715 від 13 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, встановлювалась з урахуванням вартості відновлювального ремонту в сумі 22 683,68 грн. та втрати товарної вартості у розмірі 4 583,01 грн. та дорівнює 27 266,69 грн.

Оскільки завдана позивачу матеріальна шкода страховиком не відшкодована, останній просив суд стягнути завданий йому матеріальний збиток в розмірі 27 266,69 грн. та 700 грн. витрат по складанню звіту з відповідача, як особи, винуватої у завданні шкоди.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (27 966 грн. 69 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 липня 2016 року о 19 год. 30 хв. в м. Києві по вулиці Велика Кільцева дорога, Жулянський шляхопровід водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Hyundai HD65», д.н.з. НОМЕР_1 , порушив п. 13.1 ПДР України, а саме: під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «DaewooLanos», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , від чого останній здійснив зіткнення з автомобілем марки «SkodaOctavia», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що спричинило пошкодження трьох транспортних засобів.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7), внаслідок якого було пошкоджено автомобіль позивача.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Hyundai HD65», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» на підставі Поліса № АЕ/5638393, в зв`язку із чим 12 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, яке страховою компанією здійснене не було, оскільки 23 червня 2016 року контролюючим органом Нацкомфінпослуг було прийнято розпорядження №1387 про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПАТ «СК «СКАЙД», а розпорядженням Нацкомфінпослуг від 18 серпня 2016 року №2007 прийнято рішення про виключення з Державного реєстру фінансових установ та анулювання свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ПАТ «СК «СКАЙД».

Листом від 20 липня 2017 року за вих. №5331/13-12 Нацкомфінпослуг повідомило ОСОБА_1 , що у зв`язку із виключенням з Державного реєстру фінансових установ, ПАТ «СК «СКАЙД» не підпадає у наглядову компетенцію Нацкомфінпослуг, та що ОСОБА_1 має право звернутися до суду за відшкодуванням шкоди особою, яка її завдала.

Згідно звіту №2715 від 13 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, встановлювалась з урахуванням вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 22 683,68 грн. та втрати товарної вартості у розмірі 4 583,01 грн. та становить разом 27 266,69 грн. (а.с.8-42).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність страхувальника за завдану його діями шкоду настає лише у випадку недостатності страхової виплати для покриття всієї завданої ним третій особі шкоди, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Виходячи з положень вищевказаного закону та норм діючого цивільного законодавства, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищенаведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду сформульована ним в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц і є обов`язковою для застосування судами.

Оскільки ліміт відповідальності ПАТ «СК «СКАЙД» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5638393 становить 50 000 грн., що повністю покриває розмір завданої позивачу ОСОБА_1 винними діями страхувальника ОСОБА_2 матеріальної шкоди (27 266 грн. 69 коп.), законним та обґрунтованим є висновок суду про відсутність в справі підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування. Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, невиконані зобов`язання переходять до МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами Фонду захисту потерпілих МТСБУ. Для здійснення регламентних виплат за страховика, який визнаний банкрутом, необхідні наступні умови: 1) підтверджений факт визнання страховика банкрутом; 2) наявність невиконаних зобов`язань страховика за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що засвідчується в ліквідаційному балансі; 3) недостатність коштів та майна страховика для виконання його зобов`язань за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що засвідчується в ліквідаційному балансі.

Разом із тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив помилку при вирішенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 втрати товарної вартості транспортного засобу, розмір якої згідно наявного в матеріалах справи звіту №2715 від 13 липня 2016 року дорівнює 4 583,01 грн., що вбачається з наступного.

Згідно п.32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Правильне застосування пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає аналіз відповідної правової норми в її системному взаємозв`язку з вимогами, передбаченими статтями 22, 1166 і 1187 ЦК України.

Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу 3 пункту 3 частини 1 статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновку про те, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку.

Враховуючи викладене, сума втрати товарної вартості належного позивачу транспортного засобу в розмірі 4 583 грн. 01 коп., доведеному ним належними та допустимими доказами, підлягає стягненню з відповідача, як особи, винуватої у завданні збитків позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині вирішення вимоги позивача про стягнення втрати товарної вартості транспортного засобу, що привело до ухвалення помилкового рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача суми втрати товарної вартості транспортного засобу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині рішення про задоволення цієї вимоги позивача. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_2 на його користь підлягають стягненню понесені ним по справі судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року - скасувати в частині відмови у стягненні втрати товарної вартості та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 4 583 грн. 01 коп.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені по справі судові витрати на суму 293 грн. 47 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: