ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

справа № 2-2114/10

провадження № 22ц/818/449/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Барвінківська міська рада Харківської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року (суддя Черних Є.А.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Харківської області про визнання права власності, -

встановив:

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Барвінківської міської ради Харківської області про визнання права власності.

В обґрунтування позову посилалась на те, що у лютому 2001 року вона разом з чоловіком ОСОБА_3 придбали житловий будинок з господарсько - побутовими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Посвідчувався договір купівлі-продажу Лозівською філією Харківської товарної біржі. 05.09.2010 року ОСОБА_3 помер.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними прибудовами (погріб, сарай, вбиральня, огорожа) загальною вартістю 12 536 гривень.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 22.12.2010 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами, розташований в АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька. Спадкова справа після померлого ОСОБА_3 була відкрита у 2010 році за заявою ОСОБА_1 , проте свідоцтва про право на спадщину їй не видавалось. Оскаржуваним рішенням було вирішено питання про позбавлення його права на спадкове майно.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 15 лютого 2001 року ОСОБА_3 придбав житловий будинок літ. А1 з господарсько - побутовими спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу посвідчено Лозівською філією Харківської товарної біржі ( а.с. 7 ).

ОСОБА_3 залишив заповіт, складений 13.07.2010 року, яким все своє майно заповів ОСОБА_1 ( а.с. 14 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер ( а.с. 4 ).

За приписами ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічні роз`яснення також викладено у листі ВССУ з розгляду цивільних i кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 № 24-753/0/4-13, п.п. 3.5 п. 3 якого передбачено, що у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса чи нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 та належної відмови нотаріуса (постанови) у видачі їй такого свідоцтва матеріали справи не містять.

Натомість, не з`ясувавши наявність кола спадкоємців та чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції задовольнив позов, визнавши за ОСОБА_1 право власності на спірний житловий будинок.

ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа після її смерті не заводилася. З заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався ( а.с. 137 ).

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права, які регулюють відповідні правовідносини, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2010 року- скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Харківської області про визнання права власності - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко