Провадження № 22-ц/801/1189/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 127/29935/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Голоти Л.О.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., скаржника, відпо-відача ОСОБА_1 , його представника адвоката Мазура О.В., представника позивача Міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Київсь-ка» адвоката Кучеренка О.М., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом

Міського комунального підприємства «Управляюча компанія

«Київська» до ОСОБА_1 про стягнення

заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, інфля-

ційних втрат, 3% річних від простроченої суми,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , його представника ад-воката Мазура Олександра Валентиновича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Вінниці за головування судді Венгрин О.О., повний текст якого складений 27 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

22 листопада 2018 року Міське комунальне підприємство «Управляюча компанія «Київська» ( далі - МКП «УК «Київська» ) звернулося у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення за-боргованості з оплати житлово-комунальних послуг, інфляційних втрат, 3% річних від простроченої суми. Свої вимоги мотивувало тим, що рішенням вико-навчого комітету Вінницької міської ради від 14 липня 2011 року № 1166 здійс-нений перерозподіл житлового фонду, за яким МКП «ЖЕК № 16» передав, а МКП «ЖЕК № 15» прийняв на баланс та обслуговування житлові будинки, зо-крема по АДРЕСА_1 . На підставі рішення 33 сесії Вінницької міської ради 7 скликання від 28 вересня 2018 року № 1352 МКП «ЖЕК № 15» змінило найменування на МКП «УК «Київська». 26 жовтня 2018 року між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 укладений договір № 01/10/2018-98 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Позивач, який з 2011 до 2018 року був балансоутримувачем, а на даний час є управителем вказаного будинку ( гуртожитку ) надавав послуги у тому числі щодо утримання будинку та прибудинкової території, забезпечення електроенергією, вивезення сміття. Згідно ордеру від 28 березня 1979 року № 164 відповідач ОСОБА_1 є най-мачем квартири АДРЕСА_1 . За цією ж адре-сою згідно даних довідки від 01 листопада 2018 року № 6314 про склад сім`ї та реєстрацію зареєстровані: ОСОБА_1 - квартиронаймач, його дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , онук ОСОБА_5 Відповідач неналежно виконує зобов`язання з оплати комунальних послуг, якими він та зареєстровані в по-мешканні члени його сім`ї, користуються та які споживають. Внаслідок цього станом на 01 жовтня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 19 590,96 гри-вень, з яких: 7 990,95 гривень - заборгованість з оплати утримання будинку та прибудинкової території, 11 600,10 гривень - заборгованість з оплати електро-енергії. Відповідно до статті 625 ЦК України відповідачу нараховано: 27 858,35 гривень інфляційних втрат, 1890,23 гривень 3% річних. За таких обставин по-зивач просив стягнути з ОСОБА_1 19 590,96 гривень боргу, 27 858,35 гри-вень інфляційних втрат, 1890,23 гривень - 3% річних, а також судові витрати ( т. 1, а. с. 2-7 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року позов МКП «УК «Київська» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача 19590,96 гривень заборгованості за житлово-комунальні послуги, з яких: 7990,95 гривень за утримання будинку і прибудин-кової території, 11600,10 гривень за електроенергію, 1194,18 гривні - 3% річ-них, 5248,87 - інфляційні, а також 1762,00 гривні судового збору. У решті позо-ву відмовлено (т. 2, а. с. 213, 215-217).

Не погоджуючись з ухваленим 19 березня 2019 року рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , його представник адвокат Мазур О.В. оскаржують його в апеляційному порядку, просять дане рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржники вважають оскаржуване рішен-ня незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі висновків суду, що не відповідають обста-винам справи. Скаржники зазначають, що позивачем не надані докази надання послуг з утримання будинку у тому обсязі, за який нараховувалася плата; нада-ні позивачем акти виконаних робіт, на їх думку, не можуть бути належними до-казами, оскільки є неналежно оформленими. Зокрема частина з них не містить підпису старшого по будинку відповідача ОСОБА_1 . При цьому у матері-алах справи наявні докази неодноразових звернень відповідача щодо ненадання послуг з утримання будинку або їх неналежної якості, що свідчить про нена-лежне виконання позивачем своїх обов`язків з надання послуг по утриманню будинку та відповідно нарахування й отримання за це плати. Задовольняючи позов в частині стягнення боргу по сплаті послуг з електропостачання, судом не враховано, що відповідач сплачує за такі послуги згідно показників лічильника, встановленого ще у 2006 році, а нарахування використаної електричної енергії по кожній із квартир згідно кількості мешканців у них взагалі суперечить вста-новленим нормам про порядок здійснення таких нарахувань. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то скаржники погоджуються із позицією суду щодо їх стягнення виключно за останні три роки, тобто за період з 22 листопада 2015 року до 31 жовтня 2018 року, однак із рішення суду не убачається меха-нізм проведеного судом обрахунку, тому неможливо стверджувати про пра-вильність визначеного судом їх розміру. Скаржники одночасно заявляють про не визнання взагалі цієї вимоги позивача, вважають незаконним незастосування строку позовної давності до вимог про стягнення послуг з утримання будинку та оплати електроенергії. Скаржники звертають увагу на порушення судом першої інстанції вимог статті 141 ЦПК України щодо стягнення усієї суми по-несених позивачем судових витрат, незважаючи на часткове задоволення по-зову ( т. 2, а. с. 221-229 ).

Представником позивача МКП «УК «Київська» адвокатом Кучеренком О.М. поданий відзив на апеляційну скаргу, де він просить залишити її без задо-волення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник вважає апеля-ційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, оскільки послуги відповідачу МКП «УК «Київська» надавалися згідно вимог закону та рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради, якими встановлені порядок та періодичність надання послуг з утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, а та-кож тарифи на дані послуги. Акти виконаних робіт по будинку АДРЕСА_1 підписувалися його мешканцями у відповідності до рі-шень виконкому Вінницької міської ради з цього питання. Представник позива-ча зазначає, що ОСОБА_1 не вчинялися дії щодо оскарження у судовому порядку якості послуг МКП «УК «Київська», натомість ним періодично здій-снювалася оплата за їх надання у розмірі на його власний розсуд. Щодо стяг-нення боргу за спожиту електроенергію, то представник позивача вказує, що нарахування за спожиту електроенергію мешканцями будинку здійснюється згідно показників загальнобудинкового лічильника. Доказів про використання відповідачем індивідуального, опломбованого та введеного належним чином в експлуатацію приладу обліку спожитої електричної енергії ОСОБА_1 не надано. Позивач не заперечує необхідність стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно статті 625 ЦК України за останні три роки ( у межах позовної дав-ності ) та не погоджується із твердженням скаржників щодо неправильного за-стосування строків позовної давності. Адвокат Кучеренко О.М. підтримує рі-шення суду першої інстанції й стосовно розподілу судових витрат ( т. 3, а. с. 15-18 ).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеля-ційну скаргу відповідно відповідача ОСОБА_1 , його представника та пред-ставника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржу-ваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеля-ційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на під-ставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослі-джені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції по своїй суті відповідає зазна-ченим вимогам. Однак на часткове задоволення апеляційної скарги воно під-лягає зміні лише в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача час-тини судових витрат з огляду на частковість задоволення заявлених у суд по-зовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що на підставі рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 липня 2011 року № 1666, від 28 вересня 2018 року № 1352 МКП «УК «Київсь-ка» ( раніше МКП «ЖЕК № 16», МКП «ЖЕК № 15» ) обслуговує житловий бу-динок по АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 8-12).

Рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26 квітня 2012 року № 995 та від 20 квітня 2017 року № 952 затверджені порядок і періодич-ність надання послуг з утримання будинків та прибудинкових території, вста-новлено тарифи на послуги з утримання будинків і прибудинкових територій, їх структури, зокрема й по будинку АДРЕСА_1 (т.1, а. с. 180-198).

Відповідно до ордера від 28 березня 1979 року № 164 ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох осіб було надано право на зайняття кімнати АДРЕСА_1 ( т.1, а. с. 21 ). За даними довід-ки МКП «УК «Київська» від 01 листопада 2018 року № 6314 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та про-живають: ОСОБА_1 ( відповідач у справі ), ОСОБА_7 , його дружина, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_5 - онук. ( т. 1, а. с. 22 ). Особовий рахунок № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 відкритий на ОСОБА_1 (т.1, а. с. 34).

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи з відповідача суму бор-гу, 3% річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції, керуючись нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, вважав пору-шеними права позивача внаслідок невиконання відповідачем умов договору щодо належної і своєчасної оплати житлово-комунальних послуг, що підтвер-джується оборотною відомістю по квартирі АДРЕСА_1 , актами виконаних робіт, актами про використану електричну енергію ( т. 1, а. с. 23-33, 90-174, 221-242, т. 2, а. с. 40-148 ). Доказів щодо не-належного надання житлово-комунальних послуг з обслуговування будинку, у якому проживає відповідач з сім`єю, позивачем МКП «УК «Київська», відпові-дачем не надано. Заяви відповідача про складення актів-претензій не підтвер-джують зворотного. Неналежне обслуговування будинку у судовому порядку ОСОБА_1 також не оспорювалось. Визначаючись із розміром стягуваної заборгованості, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 щомісячно з серпня 2011 року до 2018 року оплачував послуги з утримання будинку та за електроенергію не в повному обсязі, що свідчить про визнання ним свого боргу. Розмір щомісячних нарахувань з оплати житлово-комунальних послуг відпові-дачем не оспорювався. Підстави для застосування позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 19590,96 гривень, з яких: 7990,95 гри-вень - заборгованість з оплати утримання будинку та прибудинкової території, 11600,10 гривень - заборгованість по оплаті електроенергії - відсутні. В той же час суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних від заборгованої суми за період з 22 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року, тобто за останні три роки, які передували зверненню по-зивача до суду, що становить: 1194,18 гривні - 3% річних, 5248,87 гривень - інфляційні втрати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 19 березня 2019 року та звертає увагу, що в апеляційній скарзі відповідач, його представник чітко зазна-чили ( т. 2, а. с. 226 ) про погодження з позицією суду першої інстанції щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних виключно за останні три роки, що передували зверненню до суду, тобто за період з 22 листопада 2015 року по 31 жовтня 2018 року. Тому рішення суду в частині відмови у нарахуванні інфля-ційних втрат та 3% річних до 22 листопада 2015 року ними не оскаржується.

Проте згода сторони у спорі з правильністю рішення суду в частині стягнен-ня інфляційних втрат та 3% річних виключно за останні три роки, що переду-вали зверненню до суду, свідчить про розуміння ними виниклої, дійсно існую-чої заборгованості у певному розмірі, що є спірним, з оплати спожитих житло-во-комунальних послуг. Про такий реальний факт свідчить і та позиція скарж-ників, що вони вважають незаконним не застосування судом першої інстанції строку позовної давності до вимог про стягнення послуг з утримання будинку та оплати електроенергії. Через таку подвійних стандартів позицію відповідача у справі його вимога, викладена в апеляційній скарзі про відмову МКП «УК «Київська» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за житлово-ко-мунальні послуги у повному обсязі, безумовно задоволенню не підлягає.

Згідно оборотної відомості по квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2011 року по вересень 2018 року існує заборгованість ста-ном на 01 жовтня 2018 року в сумі 7990,95 гривень з оплати утримання будин-ку, прибудинової території, 11600,10 гривень заборгованості з оплати електро-енергії. З оборотної відомості убачається, що з серпня 2011 року ОСОБА_1 щомісячно вносив плату за комунальні послуги у нижчих розмірах по відно-шенню до нарахованих за послуги сум. У матеріалах справи наявні звернення відповідача до надавачів послуг, інших організації, що мають відношення до оцінки житлово-побутового стану житлових приміщень з приводу якості нада-ваних послуг, фіксації їх ненадання як у повному так і в частковому обсязі. У справі також містяться відповіді на звернення ОСОБА_1 , ряд актів викона-них робіт у будинку, де мешкає відповідач, зокрема, наявні акти щодо викорис-таної електроенергії у цьому будинку.

Апеляційний суд погоджується з тим доводом позивача, що невиконання відповідачем умов договору в частині належної, своєчасної, у повному обсязі оплати житлово-комунальних послуг стверджується доданими до справи пись-мовими документами, оформлення та посвідчення яких не викликають сумнівів у їх правильності. Ці докази в сукупності мають взаємний зв`язок, є належними, допустимими, достатніми. Відповідачем не представлено суду складених та підписаних актів-претензій з приводу неналежного надання позивачем житло-во-комунальних послуг по будинку, де він проживає.

Окремо слід зупинитись на заборгованості ОСОБА_1 з оплати спожи-тої електроенергії та підкреслити, що наявність встановленого у помешканні лі-чильника електричної енергії ще не є підставою для оплати кількості електро-енергії за цим лічильником. Як встановлено, лічильник у квартирі відповідача в визначеному порядку не введений в експлуатацію, протилежному ОСОБА_1 відповідних документів до матеріалів справи не надав. Як наслідок оплата спо-житої електроенергії за показниками такого лічильника не може вважатися пра-вильною та сприйматися як належна.

З рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14 липня 2011 року № 1666, 33 сесії Вінницької міської ради 7 укликання від 28 вересня 2018 року № 1352 убачається, що позивач з 2011 до 2018 року був балансоутриму-вачем, на даний час є управителем будинку ( гуртожитку ), де зареєстрована та мешкає сім`я відповідача. 26 жовтня 2018 року між МКП «УК «Київська» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 в особі ОСОБА_8 , яка діяла на підставі протоколу № 2 загальних зборів співвласників будинку від 06 жовтня 2018 року, укладений договір № 01/10/2018-98 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Цей договір є чинним, ніким не оспорюється.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених за-коном, є грошовим зобов`язанням. Правовідношення, в якому замовник зобов'-язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Судом ураховано вимоги цивільного законодавства України стосовно застосу-вання за заявою відповідача, поданою суду до винесення судового рішення, по-зовної давності до вимог позивача щодо стягнення через прострочення боржни-ком виконання грошового зобов`язання індексу інфляції за певний час простро-чення, а також трьох процентів річних від простроченої суми ( статті 267, 625 ЦК України ).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції застосував для уре-гулювання спірних правовідносин, що склалися та мають місце між сторонами у справі, норми статей 256, 257, 264, 526, 611, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що свідчить правильність застосування норм матеріального права, відсутність порушень норм процесуального права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке дове-дення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практи-кою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чи-ном зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлума-чити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргу-ментів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника не спросто-вують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав визнати оскаржуване рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесу-ального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи. Од-нак у відповідності з нормами статті 141 ЦПК України, якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позов-них вимог, суду апеляційної інстанції належить перерозподілити понесені пози-вачем судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору, що стягну-тий судом першої інстанції. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , його представника адво-ката Мазура Олександра Валентиновича задоволити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 березня 2019 року змінити в частині визначеного до стягнення судового збору, зазначивши до стягнення розмір судового збору у сумі 920,00 гривень ( дев`ятсот двадцять гривень 00 коп. ).

В решті рішення суду першої інстанції залшити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

Л.О. Голота