ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4586/19 Справа № 203/752/18 Суддя у 1-й інстанції - Католікан М.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Пантюхова Валерія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи тим, що 23.12.2017 року ОСОБА_1 на пр. Олександра Поля, у районі вул. С. Подолинського, у м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi», скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Toyota». У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була заподіяна майнова шкода. Згідно з автотоварознавчим дослідженням розмір заподіяної шкоди склав 526 835,42 грн. Автомобіль марки «Mitsubishi» належить матері ОСОБА_1 - ОСОБА_3 Відповідачі добровільно не відшкодовують позивачеві зазначені кошти. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку компенсації заподіяної майнової шкоди в сумі 526835,42 грн., а також відшкодування судових витрат.

Згодом, представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов частково, посилаючись на те, що автомобіль після ДТП було продано. Згідно з іншим автотоварознавчим дослідженням, складеним тим же експертом, ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані склала 266 735,68 грн., які і мають бути стягнуті. При цьому кошти підлягають стягненню лише з ОСОБА_1 , як безпосереднього заподіювача шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію заподіяної майнової шкоди в сумі 260099,74 грн., компенсацію судових витрат у сумі 2 600,99 грн., разом - 262700,73 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, адвокат Пантюхов В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на неправильне застосування норм матеріального права.

Учасники процесу своїм правом передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2017 року ОСОБА_1 на пр. Олександра Поля, у районі вул. С. Подолинського, у м. Дніпрі, керуючи автомобілем марки «Mitsubishi» (реєстраційний номер- НОМЕР_1 ), скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Toyota» (реєстраційний номер- НОМЕР_2 ).

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТС від 24.01.2018 року №5280, складеним судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку позивача склала 526 835,42 грн.

Також встановлено, що напередодні - 16.01.2018 року, позивач засобами електронного зв`язку надіслав на адресу відповідачів повідомлення про необхідність явки до експерта.

Встановлено, що експертом-автотоварознавцем ОСОБА_4 також було складено висновок експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТС №5280/1, згідно з яким ринкова вартість автомобіля позивача в пошкодженому стані склала 266 735,68 грн. За проведене дослідження позивачем було сплачено 4 000,00 грн.

07 лютого 2018 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mitsubishi» застрахована ПрАТ «Європейський страховий союз» (поліс від 19.05.2017 року №АМ/0582422).

03 липня 2018 року позивач за договором купівлі-продажу автомобіля №4589/18/003489 продав пошкоджений автомобіль марки «Toyota» за 261000,00 грн.

Дотепер заподіяну позивачеві шкоду не відшкодовано.

Оскільки ОСОБА_1 23.12.2017 року керував автомобілем правомірно, отже, у розумінні закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідальність за заподіяну шкоду має нести саме він, а не ОСОБА_3 , оскільки сам лише статус власниці автомобіля не обумовлює виникнення відповідальності за заподіяну іншою особою шкоду.

Задовольняючи вимоги про відшкодування ОСОБА_1 позивачеві компенсації заподіяної майнової шкоди у розмірі 260099,74 грн. (різниця між вартістю матеріального збитку за експертним висновком №5280 (526835,42 грн.) та ринковою вартістю автомобіля позивача у пошкодженому стані за експертним висновком №5280/1 (266735,68 грн.)), суд першої інстанції посилався на те, що вина ОСОБА_1 була встановлена Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 07.02.2018 року під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції у порядку ст. 141 ЦПК України вирішив питання щодо компенсації витрат позивача зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частці позову в сумі 2600,99 грн., а також витрат з оплати послуг експерта-автотоварознавця в сумі 4000,00 грн.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд посилався на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також докладного погодинного розрахунку таких витрат.

Крім того, суд не взяв до уваги заперечення представника відповідачів щодо їх неповідомлення про необхідність явки до експерта-автотоварознавця, оскільки такі заперечення спростовуються матеріалами справи, а саме оригіналом листа Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 03.12.2018 року №39-А-02-39492/3064, який свідчить направлення позивачем 16.01.2018 року засобами електронного зв`язку відповідного повідомлення.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував поважність неприбуття представника відповідачів 08.02.2019 року у судове засідання. У зв`язку з цим, на думку апелянта, порушуються змагальність сторін у справі та упереджене ставлення судді до відповідачів.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, оскільки представником відповідачів на час розгляду цивільної справи не було надано відповідних доказів виклику його до суду апеляційної інстанції (судова повістка, тощо). Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності поважних причин неявки представника відповідачів у судове засідання, яке було призначено на 08.02.2019 року. Крім того, відповідачі також не з`явилися у судове засідання, не повідомивши про причини своєї неявки. Таким чином, врахувавши пояснення відповідачів та їх представника, які надавалися раніше у судових засіданнях, а також відзив на позов, поданий 25.04.2018 року, суд першої інстанції обгрунтовано розглянув цивільну справу у відсутність відповідачів та їх представника.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що у судовому засіданні, 08.02.2019 року, за відсутності відповідачів та їх представника, суд з невідомих підстав врахував висновок експертного дослідження № 5280/1 від 24.01.2018 р. при ухваленні судового рішення, що суперечить вимогам ст. 83 ЦПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно до ч. 5 ст. 83 ЦПК України, у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Так, представник позивача надав суду клопотання щодо долучення до матеріалів справи висновку № 5280/1 експертного дослідження автотоварознавця від 24.01.2018 року, зазначивши поважність причин неподання цього доказу раніше.

Враховуючи зазначене та керуючись ч. 8 ст. 83 ЦПК України, суд першої інстанції правомірно долучив вказаний вище висновок до матеріалів справи.

Також, апелянт не погоджується з висновком експертного дослідження № 5280. Посилається на те, що він проведений з порушеннями вимог закону та прав ОСОБА_1 , а саме за його відсутністю. А поданий представником позивача доказ - направлення відповідачам відповідного повідомлення-, на думку апелянта, є незаконно прийнятим та врахованим судом першої інстанції.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками апелянта, оскільки вони спростовуються наданим представником позивача оригіналом листа Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта» від 03.12.2018 року №39-А-02-39492/3064, який свідчить про направлення позивачем 16.01.2018 року засобами електронного зв`язку відповідного повідомлення.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що позивачем не доведено розмір спричиненої шкоди, оскільки на підставі поданого висновку експертного дослідження № 5280 не можливо встановити дійсний розмір завданих позивачу збитків, а інші докази до позову не надані, та матеріали справи не містять відомостей вартості транспортного засобу після ДТП.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши різницю між вартістю матеріального збитку за експертним висновком № 5280 (526835,42 грн.) та ринковою вартістю автомобіля позивача у пошкодженому стані за експертним висновком № 5280/1 (266735,68 грн.), дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 260099,74 грн., згідно чинному законодавству України.

Відповідно до частин 1,3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із частиною 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності з частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами, встановленими пунктом 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вже було встановлено судом першої інстанції, вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП була встановлена постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року. У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що обгрунтованими є вимоги позивача про відшкодування йому ОСОБА_1 компенсації заподіяної майнової шкоди.

А тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Пантюхова Валерія Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Свистунова