Справа №:694/844/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" травня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Головатюк І.І., Кравченко А.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_4 , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь грошові кошти: суму боргу в розмірі 75 000 гривень 00 копійок, суму втрат від інфляції в розмірі 600 гривень 00 копійок, суму 3% річних в розмірі 192 гривні 62 копійки, а також понесені судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 листопада 2017 року вона надала у борг ОСОБА_3 готівкові грошові кошти в розмірі 75 000 гривень, на підтвердження чого відповідачка власноруч склала розписку, яку було підписано у присутності двох свідків: - адвоката ОСОБА_7 та громадянина ОСОБА_5 З тексту розписки вбачається, що відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути 75 000 гривень до 18 травня 2018 року. Однак, у визначений в розписці день, відповідачка коштів їй не повернула, чим завдала їй істотної майнової шкоди. На її неодноразові усні звернення до відповідачки щодо термінового повернення боргу, остання запевняла, що необхідно трошки зачекати, оскільки вона зараз займається відчуженням належній їй невідомо де земельної ділянки та будинку. Проте, станом на момент подання позову вона грошових коштів від ОСОБА_3 так і не отримала. Крім того, позивачем було нараховано до сплати відповідачу суму інфляційних втрат у розмірі 600 гривень та суму 3% річних у розмірі 192,62 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 листопада 2018 року у вказаній справі було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін.

12 грудня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов письмовий відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи в судовому засідання з повідомленням та викликом сторін.

Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, а відомості, зазначені у позові, не відповідають фактичних обставинам справи. Зокрема, відповідачем зазначено, що в дійсності в листопаді 2017 року за домовленістю з ОСОБА_1 вони взяли кредити в декількох банках м. Києва на загальну суму приблизно 60 000 гривень. До квітня 2018 року вона одноосібно кредити виплачувала, кредит банку ПУМБ вона виплатила в повному обсязі. Після цього донька позивача, разом із зятем почали вимагати, щоб вона погасила всі кредити одночасно, погрожували їй фізичною розправою та враховуючи погрози на її адресу, вона в подальшому перестала оплачувати кредити. Під погрозами зятя позивача та під диктовку чоловіка, який назвався адвокатом, вона вимушена була написати розписку про те, що вона ніби-то 27 листопада 2017 року взяла в борг у позивача 75 000 гривень, хоча звичайно ніяких грошових коштів в борг вона не брала.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

20 грудня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійша відповідь на відзив позивача ОСОБА_1, зі змісту якої вбачається, що позивач вважає, що відповідач визнає обставини отримання від позивача коштів у борг. Твердження відповідача щодо отримання ними кредиту не спростовує обґрунтування позову, а підтверджує існування між ними договору позики. Відповідач, не маючи в м. Києві зареєстрованого місця проживання чи перебування, не мала можливості офіційно працевлаштуватись, та не мала можливості отримати будь-який кредит, у зв`язку з чим просила у позивача фінансової допомоги, обґрунтовуючи їх отримання необхідністю здійснення хірургічної операції на серці, та обіцяла повернути кошти до травня 2018 року, про що і зазначила у розписці. Однак, відповідачем грошові кошти повернуті не були, а зобов`язання позивача за кредитними договорами з листопада 20017 року зросли до 115000 грн. Адвокат ОСОБА_7 та зять позивача ОСОБА_5 не є особами, які не можуть бути допитані судом як свідки. Твердження відповідача про написання розписки під впливом погроз та тиску зі сторони зятя позивача та її дочки є недостовірними, оскільки посилання на звернення до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві не мають вказівок про те, коли відповідач зверталась до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, з якого приводу, відповідь щодо розгляду заяви не отримана. Відповідач мала можливість звернутись до Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві із заявою про надання інформації щодо розгляду її звернення, але цього не зробила. Тому, вимога відповідача про витребування з Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві матеріалів по заяві відповідача щодо протиправних дій по написанню розписки в 2017 році не ґрунтується на законі.

09 січня 2018 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшло заперечення на відповідь на відзив, де відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову та витребувати з Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві матеріали справи по її заяві щодо протиправних дій по написанню розписки. Заперечення обґрунтовує тим, що фактично під погрозами ОСОБА_5 та під диктовку чоловіка, який назвався адвокатом, вона вимушена була написати розписку про те, що ніби-то 27 листопада 2017 року вона взяла у борг у ОСОБА_1 75000 грн. Фактично цих коштів вона в борг не брала. В дійсності спірна розписка написана в травні 2018 року під тиском і погрозами ОСОБА_5 . Посилання позивача у відповіді на відзив про отримання нею кредиту в листопаді 2017 року вказують, що відповідач в борг гроші не отримувала.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, та додатково пояснила, що відповідач просила надати їй гроші в борг на операцію на серці, які вона їй і надала. До цього відповідач просила гроші в борг і в неї, і в її мами, і отримала від неї та мами гроші. Між ними була домовленість, що позивач візьме гроші в кредит і віддасть відповідачу. Вона повідомила відповідачу, що має адвоката, та запитала, чи згодна та написати розписку на отримання грошових коштів у борг, на що відповідач погодилась, сказала, що продасть землю та квартиру, віддасть гроші, буде її опікуном. Вона з відповідачем брали грошові кошти в кредит, і ОСОБА_3 в усній формі виступала поручителем. Так, 27 листопада 2017 року в ПАТ «Таскомбанк» вони отримали 14360,00 грн., ОСОБА_3 виступала в усній формі поручителем. 28 листопада 2017 року в ПАТ «А-Банк» вони отримали 10599,00 грн. 27 грудня 2017 року в ПАТ «Мегабанк» вони отримали 8027,00 грн. 27 листопада 2017 року в ПУМБ отримали 5000,00 грн., де кредит вже погашений. В лютому 2018 року отримали грошові кошти в ПАТ «Глобал Банк», вдвох з відповідачем погасили 1500,00 грн. 23 лютого 2018 року ними було отримано кредит в «Гроші СІМ» у розмірі 3000,00 грн., які до даного часу не повернуті і заборгованість по цьому кредиту складає 22000,00 грн. 07 травня 2018 року вони отримали кредит в «Кеш Поінт» в сумі 4175,00 грн., заборгованість по якому становить 18000,00 грн. 10 січня 20018 року зі своєї кредитної карти вона зняла 3000,00 грн., які забрала відповідач. Загальна сума отриманих ними кредитних коштів становить близько 72000,00 грн. Пояснила, що має картку ПАТ «КБ «Приватбанк», з якої знімала грошові кошти та погашала кредити. ОСОБА_3 власними коштами кредити не погашала, а лише приходила до банківських установ разом з нею. В той день, коли була написана розписка, гроші не передавались. Вони домовились, що відповідач напише розписку, а потім вона візьме для неї кредит, ніякої позики не було. В подальшому позивач пояснювала, що грошові кошти для ОСОБА_3 вона позичила у родичів. Після цього позивач відмовилась від своїх слів, пояснила суду, що всі кредити погашала власними коштами, а ОСОБА_3 просто була присутня разом з нею в банківських установах. З банківських установ їй неодноразово телефонували та погрожували їй та її дітям.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити, з підстав, викладених в заяві по суті справи.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, додатково пояснив, що фактично гроші по розписці відповідачу не передавались, договір позики фактично укладений не був, між сторонами існували інші домовленості. Спірна розписка була написала відповідачем під тиском та погрозами зятя позивача ОСОБА_5 , з приводу чого відповідач звернулась в поліцію. Фактично розписка написана в травні 20018 року, а датована 27 листопада 2017 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що грошові кошти в сумі 75000,00 грн. є його особистими коштами, які він збирав на автомобіль. 27 листопада 2017 року, коли він прийшов додому ОСОБА_1 повідомила йому, що зайняла ці грошові кошти ОСОБА_3 на операцію, які ОСОБА_3 їм віддасть. Потім він повідомив, що їм потрібно їхати до ОСОБА_3 для написання останньою боргової розписки про отримання цих коштів. По приїзду до ОСОБА_3 остання написала розписку та повідомила, що гроші віддасть до 18 травня 2018 року. Щодо кредиту пояснив, що ближче до 18 травня 2018 року він наполягав, щоб ОСОБА_1 йшла до ОСОБА_3 і забирала в неї гроші, після чого ОСОБА_3 взяла із собою ОСОБА_1 , повела її по банкам, а всі гроші забрала. Розписка писалась в м. Бровари біля кафе, точної назви не пам`ятає. 75000 грн. по 500 грн. є їх грошима, які були заховані в тумбочку, і ОСОБА_1 сказала, що позичила їх ОСОБА_3 . Позивачка психічно хвора, лікується, думає одне, а говорити може інше. Під час передачі грошових коштів ОСОБА_1 ОСОБА_3 присутнім не був. Під час написання розписки в м. Броварах були присутні він, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ОСОБА_7 є адвокатом, з яким він зв`язався, щоб він допоміг правильно скласти розписку, та не був присутнім під час передачі грошей. ОСОБА_3 тоді запевнила його та ОСОБА_1 , що гроші їй потрібно на операцію, і вона їх віддасть. Зазначив, що тиску ні на ОСОБА_1 ні на ОСОБА_3 . він не чинив.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2017 року в присутності адвоката ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_5 ОСОБА_3 було складено розписку, за змістом якої ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 отримала 75000 грн. 27 листопада 20017 року, та зобов`язалась повернути ОСОБА_8 цю суму до 18 травня 2018 року.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та у порядку, що передбачені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 16.01.2097 року у справі № 464/3790/16-ц, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини (ч. 1 ст. 90 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5 , оскільки останній не був присутній під час передачі грошових коштів позивачем відповідачу, як це зазначено у розписці від 27 листопада 2017 року.

Відповідно до статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Сторона відповідача заперечує факт отримання 27 листопада 20017 року ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 75000 грн.

Свідок ОСОБА_5 не був очевидцем факту передання ОСОБА_1 ОСОБА_3 грошових коштів, є зацікавленим у вирішенні даного спору, оскільки являється чоловіком доньки позивача.

Суд критично ставиться до доводів позивача ОСОБА_1 про передачу ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 75000 грн., оскільки такі доводи не підтверджені показами свідка ОСОБА_5 , останній підписуючи розписку як свідок події передачі грошових коштів позивачем відповідачу, в судовому засіданні спростував ці обставини. Стороною позивача не доведено факт передачі відповідачу в борг грошових коштів у сумі 75000 грн. 27 листопада 2017 року. Крім того, надані під час розгляду справи пояснення позивача суперечать її доводом викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив. Твердження позивача про передачу 27 листопада 2017 року ОСОБА_3 75000 грн. не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки суперечать її ж поясненням в судовому засіданні 22 березня 2019 року про передачу нею ОСОБА_3 всіх кредитних коштів, отриманих нею з ОСОБА_3 в різних банківських установах на загальну суму близько 72000 грн.

Таким чином, судом не встановлено укладення між сторонами договору позики та передачі позивачем грошової суми відповідачу. Тому, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами боргових зобов`язань.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутнівсть правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , відшкодування судових витрат не здійснюється.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 99 Конституції України, ст.ст. 1046, 1047, 1051 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2019 року.

Суддя: