Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Нестер К.С.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину майна набутого в період шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину майна набутого в період шлюбу.

Позивач посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі з 21 квітня 1978 року, з 2000 року шлюбні відносини між ними припинені.

В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 з присадибною земельною ділянкою площею 0,12 га. Вказане нерухоме майно зареєстроване на ім`я відповідача.

Враховуючи вказані обставини, позивач звертається до суду та прохає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що придбав спірний будинок за власні кошти. Земельна ділянка на якій збудований житловий будинок є його особистою приватною власністю, оскільки набута в порядку безоплатної приватизації.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляну на наступне.

Судом встановлено, що 21 квітня 1978 року між сторонами був укладений шлюб (а. с. 5).

Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний 31 грудня 1991 року на підставі договору купівлі-продажу № 26 посвідченого секретарем Пролетарської сільської ради та зареєстровано 19 червня 1992 року в Реєстрі БТІ за № 87-1 за ОСОБА_2 (а. с. 6-9).

Земельна ділянка площею 0,12 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 ,згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ДП НОМЕР_1 від 28 липня 1994року, виданого на підставі рішення Пролетарської сільської ради від 19.07.1994 р., належить ОСОБА_2 (а. с. 10).

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у п. 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання

шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верхового Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Відповідно до ст. ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю, при цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

В той самий час як вбачається з матеріалів справи, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу цього майна між співвласниками, у відповідності до положень ч. 3 ст. 372 Цивільного Кодексу.

В судовому засіданні беззаперечно встановлений факт, що домоволодіння з присадибною земельною ділянкою набуто сторонами в період шлюбу та спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 15, 368-370, 372, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

-житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,12 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 липня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 63, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, припинити право спільної сумісної власності на:

-житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельну ділянку площею 0,12 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 липня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 63, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на Ѕ частини:

-житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельної ділянки площею 0,12 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 липня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 63, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на Ѕ частину:

-житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельної ділянки площею 0,12 га, переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 28 липня 1994 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 63, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , ( АДРЕСА_3 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя Т.А.Ковальчук