Справа № 2/437/2791/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/ вступна та резолютивна частини/

21 травня 2019 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Бабічевої Л.П.

за участю секретаря судового засідання Діброви А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Сватове у порядку спрощеного позовного провадження справу про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 2/437/2791/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, -

ухвалив:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2/437/2791/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, в частині тексту ухвали Ленінського районного суду м. Луганська від 22 серпня 2013 року про прийняття до провадження суду справи та призначення до розгляду, вступної та резолютивної частини та повного тексту рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року; тексту ухвали апеляційного суду Луганської області 20 січня 2014 року про відкриття провадження за апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 24 квітня 2014 року; а саме:

№ 437/12755/13-ц

УХВАЛА

про прийняття до провадження суду справи

та призначення до розгляду

22 серпня 2013 року м. Луганськ

Суддя Ленінського районного суду м. Луганська Кравченко Н.О., розглянувши матеріал цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду міста Луганська знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 26.06.2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Ленінського районного суду м.Луганська від 28 травня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 05 грудня 2012 року скасував та повернув справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно системи автоматичного розподілу справ, цивільна справа за Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості була розподілена на розгляд судді Ленінського районного суду м.Луганська Кравченко Н.О.

Справа повинна бути прийнята до провадження суддею, якій вона була передана.

Керуючись ст. 127, 129, 210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості- прийняти до провадження.

Призначити справу до відкритого судового розгляду у судовому засіданні у приміщенні Ленінського районного суду м. Луганська за адресою: м. Луганськ, вул. Новосьолова, 2 кабінет №9 на 16 вересня 2013 року о 10-30 годині

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кравченко

Справа № 2/437/2791/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2013 року Ленінський районний суд м. Луганська в складі:

головуючого судді: Кравченко Н.О.,

при секретарі: Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, СУД,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Луганська надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої позивач зазначив, що 14.11.2006р. між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-900/050/2006 за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 560000 євро строком до 14.11.2013р. зі сплатою відсотків відповідно до умов договору.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» 14.11.06р. було укладено договір поруки № SR-900/050/2006. Між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Лугпромсервіс» було укладено договір поруки № SR-900/050/2006/1 від 03.04.08р., 03.04.08р. укладено договір поруки № SR-900/050/2006/2 з ПП «Укрінвестпром».

Згідно до умов вищезазначених договорів поруки, ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром», як поручителі зобов`язались солідарно відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

В подальшому ОСОБА_1 було порушено умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем за основним зобов`язанням з повернення кредиту в сумі 497489,45 євро, зі сплати процентів в сумі 43207,51 євро, пеня в сумі 46833,02 євро.

Посилаючись на вищевказані обставини та положення 525, 526, 530, 553, 554 ЦК України позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь вищевказаний борг за кредитним договором в сумі 587529,98 євро.

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 28.05.2012р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 05.12.2012р. в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» було відмовлено з тих підстав, що позивачем вже було звернено стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок майна, переданого в іпотеку банку згідно договору іпотеки від 16.11.2006р. за виконавчим написом нотаріуса, у зв`язку з чим вказана заборгованість не може бути стягнута з відповідачів двічі.

Також суд першої та апеляційної інстанції в своїх вищевказаних рішення зазначили про порушення позивачем умов п. 3 договорів поруки та умов п. 1.9.1 кредитного договору щодо порядку заявлення вимог до поручителів шляхом надіслання письмової вимоги на адресу боржників.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.06.2013р. вищевказані судові рішення попередніх інстанцій були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована відсутністю підстав для звільнення відповідачів від їх зобов`язань за кредитним договором та договорами поруки через наявність виконавчого напису нотаріуса, а також через не надіслання письмової вимоги позивачем на адресу поручителів про погашення заборгованості за кредитним договором.

В ході нового розгляду справи, представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю посилаючись на те, що позивачем вже було звернено стягнення заборгованості за кредитним договором за рахунок іпотечного майна, у зв`язку з чим з відповідачів не може бути двічі стягнуто одну й ту ж заборгованість.

Крім того представник ОСОБА_1 зазначила, що позивачем не було дотримано порядок заявлення вимог до поручителів, що визначений п. 3 договорів поруки стосовно надіслання на їх адреси письмового повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором.

Відповідачка ОСОБА_2 та представники ПП «Лугпромсервіс» та ПП «Укрінвестпром» про час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились та про причини своєї неявки в порушення вимог ст. 77 ЦПК України суду не повідомили.

За вказаних обставин та з врахуванням приписів ст. 169 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності вищевказаних відповідачів на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, що були викладені в ухвалі від 26.06.2013р., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.11.06р. між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір № СМ-900/050/2006 з додатковими угодами згідно з якими ОСОБА_1 отримав у позивача кредит у розмірі 560000,00 євро строком до 14.11.2013р. на споживчі цілі зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитного договору (а.с. 5-18, том 1).

Згідно до умов п. 1.4-1.6 кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 4.1.1 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожен день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 14.11.2006р. між ОСОБА_2 та позивачем було укладено договір поруки № SR-900/050/2006. 03.04.08р. між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Лугпромсервіс» було укладено договір поруки № SR-900/050/2006/1 від 03.04.08р. та укладено з ПП «Укрінвестпром» договір поруки № SR-900/050/2006/2 (а.с. 19-30, том 1).

Згідно до умов вищевказаних договорів поруки, ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром», як поручителі зобов`язались солідарно відповідати перед позивачем за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, 16.11.2006 р. в забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між позивачем, як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем було укладено іпотечний договір № РМ-900/050/2006, предметом якого є належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-14, том 2).

Відповідно до п. 6.4.1 вищевказаного договору іпотеки, позивач, як іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки у будь-який спосіб на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

31.05.2010 р. у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим на підставі ст. 34 ч. 1 п. 19, ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999р. за № 1172, нотаріусом було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5157, за яким було запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

22.02.2010 р. постановою державного виконавця Орджонікідзевського відділу ДВС Запорізського МУЮ на підставі вищезазначеного виконавчого напису винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.03.2012р. було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 31.05.2010р.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та в строк.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_1 , як позичальник за кредитним договором та відповідачі ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром», як його поручителі своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування належним чином не виконали, внаслідок чого у них виникла заборгованість перед позивачем за основним зобов`язанням з повернення кредиту в сумі 497489,45 євро, зі сплати процентів в сумі 43207,51 євро, пеня в сумі 46833,02 євро. Всього в сумі 587529,98 євро.

Представник відповідача факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 та існування в нього заборгованості в зазначеному позивачем розмірі не заперечував.

За вказаних обставин суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості.

Заперечення представника відповідача ОСОБА_1 з посиланням на виконавчий напис нотаріуса та порушення позивачем вимог п. 3 договорів поруки та умов п. 1.9.1 кредитного договору щодо порядку заявлення вимог до поручителів шляхом надіслання письмової вимоги на адресу боржників, судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України та Закону України «Про іпотеку» не передбачає підстав для припинення зобов`язання внаслідок вчинення виконавчого напису.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

Крім того, статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 ЦК України.

Здійснення особою свого права на судовий захист не може ставитись у залежність від використання нею інших засобів правового захисту, до яких відноситься, зокрема, захист цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі.

Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та не позбавляє кредитора права на судовий захист.

Відкриття виконавчих проваджень за виконавчим листом та виконавчим написом нотаріуса щодо одного боржника відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження у межах загальної суми стягнення і не призводить до подвійного стягнення боргу.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012р. № 5, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

З врахуванням вищевказаного та приймаючи до уваги те, що виконавчий напис від 31.05.2010р. до цього часу не виконаний, а сума боргу за кредитним договором не погашена, суд визнає необґрунтованими та такими,що не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача з посиланням на звернення позивачем стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.11.2006р. та подвійне стягнення однієї й тієї ж суми боргу.

Так само, суд відхиляє заперечення представника відповідача проти позову з посиланням на порушення позивачем умов договорів поруки щодо письмового повідомлення поручителів про необхідність виконати зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, за законом, у цьому випадку немає так званої обов`язкової процесуальної співучасті, тобто законом передбачено право позивача звернутись до суду до кожного з боржників окремо. Крім того, предметом спору є різні самостійні договірні відносини: між кредитором і боржником за кредитним договором, між кредитором і поручителем за договором поруки, або ж ці відносини можуть врегульовуватись одним кредитним договором, що не змінює суті окремих договірних відносин.

За вказаних обставин суд визнає необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача ОСОБА_1 проти заявленого позову з посиланням на недотримання позивачем вимог п. 3 договорів поруки та умов п. 1.9.1 кредитного договору.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості в сумі 6 384 864 грн. 55 коп., що є еквівалентом 587529,98 євро (за курсом НБУ станом на 28.11.2013 року 100 євро=1086,73 грн.), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 58-60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, СУД,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс» та Приватного підприємства «Укрінвестпром» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість в сумі 6 384 864 (шість мільйонів триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 55 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс» та Приватного підприємства «Укрінвестпром» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати в сумі сплаченого державного мита в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено 28 листопада 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Ленінський районний суд м. Луганська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Н.О. Кравченко

Справа № 437/12755/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

28 листопада 2013 року Ленінський районний суд м. Луганська в складі:

головуючого судді: Кравченко Н.О.,

при секретарі: Савченко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луганську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, СУД,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у викладенні повного рішення суду, на що може бути витрачений значний час, суд вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 58-60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, СУД,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс» та Приватного підприємства «Укрінвестпром» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість в сумі 6 384 864 (шість мільйонів триста вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн. 55 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс» та Приватного підприємства «Укрінвестпром» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати в сумі сплаченого державного мита в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справи в сумі 30,00 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено 28 листопада 2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Ленінський районний суд м. Луганська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Н.О.Кравченко

Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко Н. О.

Доповідач - Медведєв А. М.

Справа № 2/437/2791/13

Провадження № 22ц/782/5789/13

УХВАЛА

20 січня 2014 року місто Луганськ

Суддя судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області Медведєв А.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості були задоволені (Т. 2, а. с. 224-228).

12 грудня 2013 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою на вищевказане рішення суду першої інстанції, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (Т. 2, а. с. 245), яка була отримана судом першої інстанції 16 грудня 2013 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції № 43557 від 16 грудня 2013 року (Т. 2, а. с. 240-242).

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Так як апелянт не був присутній у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення суду першої інстанції (що підтверджується журналом судового засідання від 28 листопада 2013 року Т. 2, а. с. 220-221), десятиденний строк на апеляційне оскарження вищевказаного рішення починає спливати з дня отримання апелянтом його копії.

12 грудня 2013 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 разом із апеляційною скаргою звернулася до суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року (Т. 2, а. с. 243-244), посилаючись на поважність причин пропуску строку. Зазначає, що ані вона, ані її довіритель ОСОБА_1 не були присутні 28 листопада 2013 року у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення суду (що підтверджується журналом та аудіо записом судового засідання), а про існування вищевказаного судового рішення дізналися лише 10 грудня 2013 року під час ознайомлення з матеріалами справи, про що свідчить відповідна заява в матеріалах справи.

Враховуючи те, що апелянт та його довіритель ОСОБА_1 не були присутні у судовому засіданні 28 листопада 2013 року під час проголошення оскаржуваного рішення суду, а також те, що в матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_1 Шевченко Н.Ю. про ознайомлення з матеріалами справи від 10 грудня 2013 року, з якої вбачається, що апелянт ознайомився з матеріалами справи 10 грудня 2013 року (Т. 2, а. с. 236), а матеріали справи не містять відомостей про отримання апелянтом та його довірителем копій оскаржуваного рішення суду, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 294 ЦПК України, а апелянт помилково ставить питання про поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Форма і зміст апеляційної скарги відповідають вимогам ст. 295 ЦПК України.

Судовий збір був сплачений апелянтом відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.11.2011 року.

Керуючись ст. 297 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості.

Копії апеляційної скарги направити особам, які беруть участь у справі, для надання заперечень на апеляційну скаргу до дня розгляду справи.

Суддя:

Головуючий суду 1 інстанції - Кравченко Н. О.

Доповідач - Медведєв А. М.

Справа № 2/437/2791/13

Провадження № 22ц/782/5789/13

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Медведєва А. М.,

суддів: Дмитрієвої Л. Д., Лозко Ю. П.,

при секретарі Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луганську апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Лугпромсервіс», Приватного підприємства «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром» про стягнення заборгованості, в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 587529, 98 євро, а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., посилаючись на те, що 14 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № СМ-900/050/2006, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 560000 євро строком до 14 листопада 2013 року зі сплатою відсотків відповідно до умов договору. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром» були укладені договори поруки: з ОСОБА_2 14 листопада 2006 року договір № SR-900/050/2006; з ПП «Лугпромсервіс» 03 квітня 2008 року договір № SR-900/050/2006/1; з ПП «Укрінвестпром» 03 квітня 2008 року договір № SR-900/050/2006/2. Відповідно до умов вищевказаних договорів поруки ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс» та ПП «Укрінвестпром», як поручителі, зобов`язалися солідарно відповідати перед ЗАТ «ОТП Банк» за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. В подальшому ОСОБА_1 були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 587529, 98 євро, яка складається з заборгованості за основним зобов`язанням 497489, 45 євро, зі сплати процентів за користування кредитом 43207, 51 євро та пені 46 833, 02 євро.

Оскаржуваним рішенням Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк» були задоволені. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс» та ПП «Укрінвестпром» на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість в розмірі 6 384 864 грн. 55 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 з рішенням суду не згодна, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржуване рішення було ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки її довіритель ОСОБА_1 грошових коштів від банку взагалі не отримував.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір № СМ-900/050/2006 з додатковими угодами, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав у позивача кредит у розмірі 560000 євро строком до 14 листопада 2013 року на споживчі цілі зі сплатою відсотків відповідно до умов кредитного договору (Т. 1, а. с. 5-18).

Відповідно до п. п. 1.4-1.6 вищевказаного кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, сплатити проценти за користування кредитом.

Згідно з п. 4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожен день прострочення.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором 14 листопада 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № SR-900/050/2006; 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Лугпромсервіс» було укладено договір поруки № SR-900/050/2006/; 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Укрінвестпром» було укладено договір поруки № SR-900/050/2006/2 (Т. 2, а. с. 19-30).

Відповідно до умов вищевказаних договорів поруки ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс» та ПП «Укрінвестпром», як поручителі, зобов`язалися солідарно відповідати перед ЗАТ «ОТП Банк» за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

16 листопада 2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем, як іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено іпотечний договір № РМ-900/050/2006, предметом якого є належне ОСОБА_1 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 8-14).

Згідно з п. 6.4.1 вищевказаного договору іпотеки банк, як іпотекодержатель, має право від свого імені продати предмет іпотеки у будь-який спосіб на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України.

31 травня 2010 року у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору № СМ-900/050/2006 від 14 листопада 2006 року щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування позивач звернувся із заявою до приватного нотаріуса Бондар І.М. про вчинення виконавчого напису, у зв`язку з чим на підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст. ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, нотаріусом було вчинено виконавчий напис за реєстровим №5157, яким було запропоновано звернути стягнення на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

22 лютого 2010 року постановою державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2012 року виконавчий напис нотаріуса від 31 травня 2010 року було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП Банк», суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 , як позичальник за кредитним договором № СМ-900/050/2006 від 14 листопада 2006 року, та відповідачі ОСОБА_2 , ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром», як поручителі повного та своєчасного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, належним чином не виконали взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого у них утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 587529, 98 євро, яка складається з наступного: заборгованість за основним зобов`язанням 497489, 45 євро, зі сплати процентів 43207, 51 євро та пеня 46833, 02 євро. При цьому суд враховував, що факт отримання кредитних коштів та існування заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався.

Такі висновки суду відповідають матеріалам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року встановлено, що наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса від 31 травня 2010 року фактично виконаний не був і рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2012 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню, а також те, що сума боргу за кредитним договором не погашена, суд дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до п. п. 1.7.1 укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 14 листопада 2006 року кредитного договору № СМ-900/050/2006 кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в банку (Т.1, а. с. 8).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника апелянта на неотримання ОСОБА_1 грошових коштів від банку в розмірі 560000 євро не можуть бути прийняті до уваги, оскільки факт отримання кредиту і його сума при розгляді справи у суді першої інстанції як 28 травня 2012 року, так і при повторному розгляді 28 листопада 2013 року (Т. 2, а. с. 55-56, 224-228) ОСОБА_1 взагалі не заперечувався. Ці доводи не були зазначені і у раніше поданих апеляційній і касаційній скаргах та не були предметом розгляду в судах апеляційної і касаційної інстанцій. При цьому судова колегія враховує і те, що ОСОБА_1 не ставилось питання про визнання кредитного договору недійсним чи його розірвання з тих підстав, що банком не були виконані умови кредитного договору по наданню йому кредитних коштів у розмірі 560000 євро. Напроти, доводи апелянта в цій частині спростовуються наданими банком кредитним договором № СМ-900/050/2006 від 14 листопада 2006 року та додатковою угодою № 3 до цього договору від 03 квітня 2008 року про надання кредиту в розмірі 560000 євро (Т. 1, а. с. 16), кредитними заявками ОСОБА_1 та його довіреної особи ОСОБА_5 на отримання кредитних коштів від банку позивача, а саме: 16 листопада 2006 року від ОСОБА_1 на суму 50000 євро, 27 листопада 2006 року від ОСОБА_1 на суму 30000 євро, 04 грудня 2006 року від ОСОБА_1 на суму 20000 євро, 24 квітня 2007 року від ОСОБА_1 на суму 50000 євро, 12 жовтня 2007 року від ОСОБА_1 на суму 110000 євро, 07 березня 2008 року від довіреної особи ОСОБА_1 ОСОБА_5 на суму 80000 євро, 15 квітня 2008 року від довіреної особи ОСОБА_1 ОСОБА_5 на суму 40000 євро, 12 травня 2008 року від довіреної особи ОСОБА_1 ОСОБА_5 на суму 30000 євро та 16 травня 2008 року від довіреної особи Макаренка ОСОБА_6 . Лісовицького О ОСОБА_7 . на суму 150000 євро, а всього 560000 євро; копіями виписок з поточного рахунку ОСОБА_1 (Т. 3, а. с. 16-25), а також розрахунками заборгованості ОСОБА_1 по кредиту, відсоткам та штрафним санкціям (Т. 3, а. с. 26-31).

Разом із цим, факт отримання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 560000 євро підтверджується рішенням засновника ПП «Укрінвестпром» ОСОБА_1 . № 03-19-08 від 19 березня 2008 року про поруку ПП «Укрінвестпром» у забезпечення виконання зобов`язання фізичної особи ОСОБА_1 по кредитному договору, укладеному між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», на суму 560000 євро (Т. 1, а. с. 70) та рішенням засновника ПП «Лугпромсервіс» Макаренка Д.Ю. № 08/03-1 від 19 березня 2008 року про поруку ПП «Лугпромсервіс» у забезпечення виконання зобов`язання фізичної особи ОСОБА_1 по кредитному договору, укладеному між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», на суму 560000 євро (Т. 1, а. с. 71), з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 і засновник цих двох підприємств-поручителів є однією і тією ж самою особою.

Крім цього, судова колегія вважає, що у разі незняття ОСОБА_1 зі свого поточного рахунку перерахованих йому банком кредитних коштів у розмірі 560000 євро і невикористання їх за цільовим призначенням, він не позбавлений можливості перерахувати (повернути) ці кошти банку зворотно.

З урахуванням зазначених обставин і наданих доказів, судова колегія не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 28 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом 20-ти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сватівський районний суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.П. Бабічева