ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1762/19 Номер провадження 22-ц/814/1692/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Зеленській О.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року (ухвалену суддею Хіневич В.І., відомості щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства "Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради", за участю третьої особи - приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводи Вікторії Вікторівни про скасування запису про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд скасувати запис про проведення державної реєстрації Договору конкретного користування житловим будинком з господарчими будівлями від 30.11.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А. Г., зареєстрованого в реєстрі за № 11189, зареєстрованого 11.12.1996 року Кременчуцьким міжміським бюро технічної інвентаризації і записано в реєстрову книгу № 17 за реєстровим № 1776.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , управління Державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за участю третьої особи приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Вариводи Вікторії Вікторівни про скасування запису про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки позовна заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З даною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року про відмову у відкритті провадження, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п.п. 3.4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з позовної заяви та доданих матеріалів до неї, позивач просить скасувати запис про проведення державної реєстрації Договору конкретного користування житловим будинком з господарськими будівлями від 30.11.1996 року, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 1/2 частина на підставі договору дарування, посвідченого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, 19.08.1980 року за р. №2-1915 та ОСОБА_3 1/6 частини на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, 03.02.1994 року за р. № 5-430 та 1/3 частини на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. 21.08.1996 року за р. № 8267, зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу № 17 за р. № 1776.

При цьому, при проведенні державної реєстрації договору конкретного користування житловим будинком з господарськими будівлями КП «КМБТІ» та в подальшому внесеному в Державний реєстр речових прав помилково було внесено відомості про право власності ОСОБА_2 замість 1/2, частки порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями 3/5, згідно Договору.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про скасування запису про проведення державної реєстрації не є похідною від спору щодо такого майна або майнових прав, оскільки вона є самостійною та позовна заява не містить спір між позивачем та відповідачем співвласником щодо нерухомого майна, а позивач фактично просить скасувати рішення суб`єкта владних повноважень КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» щодо державної реєстрації майнових прав. Тому, суд прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження за даною заявою, оскільки позовні вимоги, заявлені у позовній заяві ОСОБА_1 підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм чинного цивільно-процесуального законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 55 Конституції України закріплює право кожної особи на судовий захист. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді.

Згідно зі статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 прохав суд скасувати запис про проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, оскільки між сторонами існує невирішений спір відносно розміру часток у нерухомому майні житловому будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , між позивачем та іншим власником ОСОБА_2 .

У справі яка розглядається (визнання скасування запису про державну реєстрацію), спірні правовідносини пов`язані із правом власності як Позивача так і Відповідача-співвласника, тому спір не є публічно-правовим і має вирішуватися судами за правилами ЦПК. Предметом спору є встановлення розміру часток в спільній власності ОСОБА_4 . та ОСОБА_2 , які відповідають наявним у останніх правовстановлюючим документам.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Такий висновок суду викладений у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У справі «Беллет проти ОСОБА_7» (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі позбавив позивача права на справедливий та своєчасний розгляд справи за його позовною заявою та практично обмежив доступ до правосуддя, що є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, доводи апелянта є обґрунтованими. Допущення зазначених порушень процесуальних норм призвело до необґрунтованого припинення розгляду позову та створення перешкод для захисту порушених прав позивача у спосіб передбачений законом.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 рокута направлення справи до суду першої для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, ст. 379, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 квітня 2019 року скасувати, матеріали справи повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду виготовлено 06 червня 2019 року.

Головуючий: _______________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ___________________ О.О. Панченко __________________ Л.М. Хіль