Дата документу 28.05.2019 Справа № 316/1196/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/1196/18 Головуючий у 1 інстанції: Нікандрова С.О.
Провадження № 22-ц/807/1044/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною апеляційними скаргами Генеральної прокуратури України та Прокуратури Запорізької області на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у провадженні слідчого відділу прокуратури Запорізької області перебуває кримінальне провадження №0000076 від 04.07.2017 року за фактом постановлення суддею Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинським М.В. завідомо неправосудної ухвали від 03.07.2017 року у справі №316/605/17.

18.08.2017 року у вказаному кримінальному провадженні особою, яка у передбачений законом спосіб не була наділена процесуальними повноваженнями, заступником Генерального прокурора ОСОБА_2 М ОСОБА_3 В. підписано повідомлення про підозру судді Енергодарського міського суду Капустинському М.В., який згідно із ст.480 КПК України є особою, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження. Відповідно до повідомлення про підозру заступник Генерального прокурора Столярчук Ю.В. у порушення вимог КПК України, доручив слідчому в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Сисоєву М.В. вручити повідомлення про підозру. Слідчим ОСОБА_4 , який є неуповноваженою особою на здійснення вручення повідомлення про підозру судді, фактичне вручення підозри не здійснено.

19.08.2017 року на офіційному сайті прокуратури Запорізької області за 19.08.2017 року розміщено повідомлення про вручення повідомлення про підозру судді Енергодарського міського суду.

06.09.2017 року прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Парфенов Р.Г. звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, яке ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2017 року (справа №335/10786/17) залишено без задоволення.

30.10.2017 року прокурором у кримінальному провадженні №0000076 від 04.07.2017 затверджено обвинувальний акт та направлений до суду для розгляду по суті. Ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 18.04.2018 року (справа №651/10/18), яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25.06.2018 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000076 від 04.07.2017 року повернуто прокурору, у зв`язку із суттєвими порушеннями норм КПК України, у тому числі у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не набув у кримінальному провадженні статусу підозрюваного.

Вважав, що Генеральною прокуратурою України в особі заступника Генерального прокурора Столярчука Ю.В. та прокуратурою Запорізької області в особі слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Сисоєва М.В. та прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Запорізької області Парфенова Р.Г. здійснено незаконне повідомлення про підозру позивача у вчиненні кримінального правопорушення та інші процесуальні дії, що обмежують його права.

Внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та інших процесуальних дій, що обмежують права, йому було завдано моральні страждання, які істотно порушили звичний уклад його життя. Незаконні процесуальні дії органів прокуратури більш як на 10 місяців призвели до його душевних страждань, пов`язаних з незаконним звинуваченням, хвилюваннями, емоційним дискомфортом, він зазнав негативних наслідків по руйнуванню нормальних життєвого устрою, сімейних відносин та родинних зв`язків, пов`язаних з переживаннями та не сприйняттям членами родини його, у зв`язку з реальною можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, який він не скоював.

На підставі зазначеного просив стягнути за рахунок державного бюджету на його користь моральну шкоду, виходячи з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць з дня повідомлення про підозру, починаючи з 18.08.2017 року (день підписання повідомлення про підзору) до 25.06.2018 року (день набрання законної сили ухвали апеляційного суду Херсонської області), тобто 10 місяців та 7 днів, в розмірі 76 381,55 грн.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 38 070 грн. 68 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Генеральна прокуратура України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди, невірне обрахування розміру відшкодування моральної шкоди, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Прокуратура Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність факту незаконного повідомлення про підозру, недоведеність заподіяння позивачу моральної шкоди, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вирішити питання про судові витрати.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Прокуратури Запорізької області, в якому зазначив, що ухвалами Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року та Апеляційного суду Херсонської області від 25 червня 2018 року встановлено факт недотримання органами досудового слідства та прокуратури вимог КПК України при його повідомленні про підозру, а тому вона є незаконною, судом першої інстанції в повній мірі досліджено та оцінено докази, на підставі яких встановлено заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні слідчого відділу прокуратури Запорізької області знаходилось кримінальне провадження №0000076 від 04.07.2017 року за ч.1 ст.375 КК України за фактом постановлення суддею Енергодарського міського суду Запорізької області Капустинським М.В. завідомо неправосудної ухвали від 03.07.2017 року у справі №316/605/17.

Заступником Генерального прокурора 18.08.2017 року складено письмове повідомлення про підозру судді ОСОБА_1 у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.1 ст.375 КК України (а.с.46-55).

30 листопада 2017 року прокурором прокуратури Запорізької області Парфеновим Р.Г. затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 375 КК України (а.с.70-81).

Вказане кримінальне провадження 01.12.2017 року було направлено до Верхньорогачицького районного суду Херсонської області.

Ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року (справа №651/10/18) обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000076 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 375 КК України, повернуто як такий, що не відповідає вимогам КПК України (а.с. 82-84).

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 25.06.2018 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року (справа №651/10/18) від 18 квітня 2018 року без змін (а.с.85-89).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно із статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 3 Закону у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди на підставі цього Закону провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України та пунктом 1 частини першої Закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що для відшкодування моральної шкоди в порядку, що встановлений Законом необхідна наявність певних передумов, а саме: встановлення незаконності дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури чи суду в ході розслідування кримінального провадження відносно особи, внаслідок яких останній спричинена моральна шкода.

При цьому, незаконність перебування особи під слідством і судом, за правилом статті 2 Закону, підтверджується постановленням виправдувального вироку, або встановленням в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконних дій органів досудового розслідування та прокуратури в ході здійснення кримінального провадження, або закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував відсутності реабілітуючих обставин, за наявності яких у позивача виникло право на відшкодування шкоди відповідно до Закону, не вказав чим саме підтверджується незаконність перебування позивача під слідством та судом і незаконність дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду в кримінальній справі, та не врахував, що сам лише факт перебування особи під слідством протягом певного часу не надає їй право на відшкодування шкоди відповідно до положень Закону та частини першої статті 1176 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду позивач посилався на положення як ч.1 ст.1176 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності так і ст.ст.1,3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (а.с.35-42).

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167, 1173, 1174 ЦК України так і відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статей 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано постанови про закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності в діях позивача складу кримінального правопорушення, не встановленням достатніх доказів для доведеності особи у суді і вичерпанням можливості їх отримання.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме листа Прокуратури Запорізької області від 18.03.2019 року 305/2-2044-18 за результатами досудового розслідування 07.09.2018 року на підставі ст.290 КПК України стороні захисту відкрито для ознайомлення матеріали кримінального провадження №0000076 від 04.04.2017 року за підозрою судді Енергодарського міського суду ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України. На даний час захисник підозрюваного ознайомився з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі (т.1, а.с.250).

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов висновку про те, що ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 18.04.2018 року, постановленою у підготовчому судовому засіданні, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25.06.2018 року встановлено факт незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.

За приписами ч. 2 ст. 19, п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, органи судової влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 125 Конституції України визначено, що апеляційні та місцеві суди діють відповідно до закону.

Відповідно до ст.1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України , міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 3.ст.374 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру;

6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

При цьому суд не надав правової оцінки доводам прокурора про те, що в силу визначених положеннями ст. 374 КПК України повноважень, суд на стадії підготовчого провадження приймає лише рішення, визначені частиною 3 цієї статті, у тому числі щодо повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

За результатом перевірки обвинувального акту на його відповідність вимогам ст. 291 КПК України на стадії підготовчого провадження, в силу положень ст. 129 Конституції України, суд не уповноважений встановлювати факт незаконного повідомлення про підозру.

Так, повертаючи обвинувальний акт прокурору, Верхньорогачицьким районним судом Херсонської області зазначено, що прокурором не підтверджено фактичне вручення підозри ОСОБА_1 , внаслідок чого останній не набув процесуального статусу підозрюваного. Обвинувальний акт складено у кримінальному провадженні відносно особи, яка не набула, в силу положень КПК України, статусу підозрюваної особи.

Жодного висновку про те, що повідомлення ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, є незаконним, вищенаведена ухвала суду не містить.

Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду цивільної справи, встановлюючи факт незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, дійшов передчасного висновку про наявність підстав, визначених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» для відшкодування моральної шкоди позивачу.

За приписами статей 2, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що моральну шкоду позивачу завдано внаслідок незаконних дій органів прокуратури, що виразились у не врученні йому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення особисто заступником Генерального прокурора України, та через те, що цю дію доручено здійснити слідчому прокуратури Запорізької області.

При цьому, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , наданих під час підготовчого засідання у кримінальній справі №651/10/18, яка розглядалась Верхньорогачицьким районним судом Херсонської області, та відображених в ухвалі суду від 18.04.2018 року, жодних дій будь-якими слідчими або прокурором у порядку ст. ст. 481, 482 КПК України щодо нього не вчинялось, ніяких викликів на слідчі дії або письмових повідомлень про підозру йому не вручено ні за місцем роботи, ні за місцем проживання або у іншій спосіб .

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи кошти з Державного бюджету України, суд не врахував, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доводів позивача про те, що вручення останньому повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 18.07.2017 слідчим прокуратури області за дорученням заступника Генерального прокурора України підірвало його репутацію, зруйнувало нормальне життя, сімейні відносини та родинні зв`язки.

З огляду на викладене, рішення суду згідно з п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нової про постанови про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Генеральної прокуратури України та Прокуратури Запорізької області задовольнити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Генеральної прокуратури України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: