ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2066/18 Номер провадження 22-ц/814/1370/19Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Прядкіної О.В., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Дикань Д.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє за згодою матері ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2019 року (ухвалене суддею Олефір А.О., повний текст рішення складено 13 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 як позивача та законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Глобинська державна нотаріальна контора Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно та його поділ,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року представник позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - адвокат Голубенко В.П. звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та його поділ.В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після його смерті залишилося спадкове майно, земельна ділянка площею 3,61 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області, що належала останньому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Глобинською міською радою 15 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33. Спадкоємцями його майна за законом в рівних частках по 1/4 частині є його батьки ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_7 і неповнолітній син ОСОБА_1 , які прийняли спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який фактично прийняв, але юридично не оформив 1/4 частину земельної ділянки. Спадкоємцем ОСОБА_6 за правом представлення є неповнолітній онук ОСОБА_1 . Таким чином, сторони мають право власності у спадковому майні- земельній ділянці у наступних частках: 1/4 частина - ОСОБА_2 після смерті чоловіка ОСОБА_5 , 1/2 частина - неповнолітнього ОСОБА_1 (1/4 частина після смерті батька ОСОБА_5 та 1/4 після смерті діда ОСОБА_6 ), 1/4 частина ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 Враховуючи різну вартість майна при його поділі, родинні стосунки спадкоємців та з метою недопущення дроблення земельної ділянки, ОСОБА_2 діючи в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 звернулася до Глобинської нотаріальної контори, але нотаріусом відмовлено у цьому.

Посилаючись на викладене представник позивачів просив суд, в порядку поділу спадщини між спадкоємцями, після померлих 05 грудня 2007 року ОСОБА_5 та 29 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на земельну ділянку площею 3,61 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Глобинської міської ради Полтавської області, що належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Глобинською міською радою 15 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33. Розподіл спадкового майна провести без грошової компенсації різниці вартості виділеного майна.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2019 рокув задоволенні позову ОСОБА_2 як позивача та законного представника неповнолітнього ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Глобинська державна нотаріальна контора Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно та його поділ - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 який діє за згодою матері ОСОБА_2 подавна нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2019 року скасуваити та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.Апелянт вважає, що рішення суду першоїє незаконним, необгрунтованим, а також таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що висновки суду першої інстанції невідповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого було неправильно застосовано норми матеріального права.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи були присутні представник позивачів та апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не зявилися..

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 від 08.12.2007 року (а.с.12).

Померлому ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 3,61 га, розташована на території Глобинської міської ради Полтавської області, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 , виданого Глобинською міською радою 15 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 33 (а.с.17).

Відповідно до копії спадкової справи №196/08 заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , спадщину прийняли згідно поданих заяв: дружина померлого ОСОБА_8 , батько померлого ОСОБА_6 , мати померлого ОСОБА_4 , та відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітній син померлого - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.14, 30-37). Отже спадкоємцями померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а їх частки у спадщині становлять 1/4 частина у кожного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_3 від 02.12.2015 року (а.с.16). Відповідно до копії спадкової справи №91/2016 заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_9 як законний представник ОСОБА_1 (а.с.38).

Позивач ОСОБА_9 після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_10 (а.с.7).

Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2018 року, нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори Полтавської області відмовлено ОСОБА_2 у посвідченні договору про поділ спадкового майна, оскільки дана нотаріальна дія не можлива оскільки склад спадкового майна становить лише одну земельну ділянку (пай) (а.с.18).

Відмовляючи ОСОБА_2 , як позивачу та законному представнику неповнолітнього ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про розподіл спадщини в межах одночасно двох спадкових справ, крім того, позовною вимогою є визнання права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку в цілому, що у даному випадку свідчить не про розподіл спадщини між спадкоємцями, який передбачає лише зміну розміру часток, а є фактично позбавлення спадкоємців ОСОБА_11 та ОСОБА_4 їх частки у спадщині, яку вони прийняли після померлого ОСОБА_5 , що суперечить нормам частини 5 статті 1268 ЦК України, яка встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до задоволення не підлягають.

Разом з цим, місцевий суд зазначив, що права позивача ОСОБА_1 не є порушеними, оскільки він має можливість реалізувати своє право на отримання спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори та отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину у відповідних частках після померлих.

В свою чергу, ОСОБА_2 , якою подано позов взагалі не заявлено жодної позовної вимоги, що суперечить завданню цивільного судочинства, яке спрямоване на захист порушених прав, тому позов ОСОБА_2 також до задоволення не підлягає.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Книги шостої ЦК України.

Згідно ст.1216 Цивільного КодексуУкраїни спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 Цивільного Кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженнями її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергового (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ч.1 ст.1261 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, їх розмір може бути змінений за взаємною згодою усіх спадкоємців (ст.1267 ЦК України). Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ст.1278 ЦК України).

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У пункті 26 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №7 "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснено, що при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно врахувати правило частини першої ст.1278 ЦК України про те, що коли спадкодавець у заповіті не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності.

Загальні умови розподілу спільного майна встановлені нормами глави 26 Розділу І ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів прогоджується з висновком суду першої інстанції про те, що права позивача ОСОБА_1 не є порушеними, а тому він має можливість реалізувати своє право на отримання спадщини шляхом звернення до нотаріальної контори та отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину у відповідних частках після померлих.

Так, приведені в апеляційній скарзі доводи, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського судуз прав людини усправі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє за згодою матері ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 05 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.В. Прядкіна _______________ Л.М. Хіль