05.06.2019 227/495/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря судового засідання: Овчиннікової Ю.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , що розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 0,86 га.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона проживала разом зі своїми батьками у спірному житловому будинку. Після смерті її матері ОСОБА_3 19 ІНФОРМАЦІЯ_1 року вона з чоловіком залишились проживати у цьому будинку, де і продовжує добросовісно, відкрито безперервно проживати до сьогоднішнього дня, а тому вважає, що на підставі ст. 344 ЦК України набула право власності на це майно за набувальною давністю. А відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві та просить його задовольнити. Крім того суду пояснила, що як до смерті так і після смерті її батьків вона продовжила проживати у батьківському домі №38 вул. ОСОБА_4 м. Добропілля Донецької області. Її померла мама на випадок смерті залишила заповіт, відповідно до якого все майно залишила їй. Звернулась до нотаріуса про видачу свідоцтва лише в 2018 році і нотаріус її відмовила у видачі свідоцтва.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених в позовній заяві та просять його задовольнити.

Представник відповідача виконавчого комітету Добропільської міської ради Донецької в судове засідання не з`явився, хоча був повідомленний про час та місце судового розгляду, звернувся в суд з заявою про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних обставин.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , на день смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та до цього часу проживає за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою голови квартального комітету по вул. Добролюбова від 04 лютого 2019 року. (а.с.15)

Наведений факт підтверджують допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Свідоцтвом про укладення шлюбу підтверджується, що позивач після укладення 27 січня 1979 року шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 . (а.с.23)

Згідно свідоцтв про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.24-25)

Як пояснила позивач в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_9 були її батьками.

З заповіту від 09 серпня 1995 року, складеного секретарем виконкому селища Святогорівка Добропільського району Донецької області, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті залишила все своє майно ОСОБА_1 .

28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , 1914 року народження, яке складається з житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами розташованого в АДРЕСА_1 .

Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 січня 2019 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини та відсутністю доказів спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське БТІ» від 07 грудня 2018 року згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. В інвентаризаційній справі відсутні правовстановлюючі документи. (а.с.13)

Згідно довідки ТОВ «Добропільське БТІ» при обстеженні домоволодіння АДРЕСА_1 виявлено, що згідно інструкції про проведення технічної документації від 2013 року, не належить до самочинного будівництва, так як житловий будинок, житлова прибудова, тамбур, веранда та всі господарські будівлі на земельній ділянці збудовані до 1992 року. (а.с.14)

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За роз`ясненнями п.п. 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

За змістом ст. 344 ЦК України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, що житловий будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , хоча право власності на який не зареєстроване, належав її батькам, які померли і вона є єдиним спадкоємцем першої черги, вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 , проте нотаріус їй відмовила.

Таким чином, судом встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері, на момент смерті спадкодавця проживала разом з нею у спірному домоволодінні та продовжує там проживати.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позивач не може бути добросовісними набувачами, оскільки він є спадкоємцем за законом на спадщину після померлої ОСОБА_3 , тобто існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння спадкування.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду висловленої в постанові суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи, що в даній справі виникли правовідносини з приводу спадкування майна, тобто позивач заволоділа майном на підставі певного юридичного титулу, заволоділа не чужим майном, що виключає застосування набувальної давності, а тому до даних правовідносин не може бути застосована ст. 344 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин та зазначених вимог закону, суд прийшов до висновку, що підстав для визнання права власності за ОСОБА_1 за набувальною давністю на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) до виконавчого комітету Добропільської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область м. Добропілля вул. Першотравнева, буд. 83,) про визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Добропільський міськрайонний суд Донецької області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подано апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Суддя Л.С. Мацишин

05.06.2019