Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря - Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Державного концерну «Укроборонпром» про стягнення прострочених виплат за час затримки розрахунку та компенсацій за втрату частини доходів при звільненні, -

учасники справи:

позивачі: - ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 .

представники відповідача : Федюшкіна Є.І., Божков Т.І.

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 звернулися з позовною заяваю в якій просили, Прийняти дану позовну заяву і задовольнити її в повному обсязі, стягнувши з Відповідача на користь Позивачів, наступні грошові коштипрострочених виплат (сум середнього заробітку) за час затримки розрахунку та компенсацій за втрату частини доходів при звільненні, а саме:

На користь Позивача ОСОБА_1 :1 593 938,50 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто три тисячі дев`ятсот тридцять вісім гривень та 50 коп), з яких:

?компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за 2 роки (за 15 календарних днів) - 19 372,20 грн. (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят дві гривні 20 коп.);

?середній заробіток за весь час затримки (1215 (одна тисяча двісті п`ятнадцять) календарних днів) по день фактичного розрахунку (до 20.07.2017р.), згідно ст.117 КзПП України - 1 558 816,36 грн. (один мільйон п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч вісімсот шістнадцять гривень 36 коп.);

?компенсація згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - на суму 15 749,94 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот сорок дев`ять гривень 94 коп.).

На користь Позивача ОСОБА_2 : 2 080 657,47 грн. (два мільйони вісімдесят тисяч шістсот п`ятдесят сім гривень та 47 коп.), з яких:

?Компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за 2 роки (за 15 календарних днів) - 20 188,21 грн. (двадцять тисяч сто вісімдесят вісім гривень 21 коп.);

?Середній заробіток за весь час затримки (1215 днів) по день фактичного розрахунку (до 20.07.2017р.), згідно ст.117 КзПП України - 2 044 055,25 грн. (два мільйони сорок чотири тисячі п`ятдесят п`ять гривень 25 коп.);

?Компенсація згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - на суму 16 414,01 грн. (шістнадцять тисяч чотириста чотирнадцять гривень 01 коп.).

На користь Позивача ОСОБА_3 : 552 407,60 грн. (п`ятсот п`ятдесят дві тисячі чотириста сім гривень та 60 коп.), з яких:

?компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці (за 21 календарний день) за період роботи в ДК «Укроборонпром» ( з 13.03.2012р. по 15.02.2015р.) - 12 641,79 грн. (дванадцять тисяч шістсот сорок одна гривня 79 коп.);

?середній заробіток за весь час затримки (887 днів) по день фактичного розрахунку (до 20.07.2017р.), згідно ст.117 КзПП України - 533 965,13 грн. (п`ятсот тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять гривень 13 коп.);

?компенсація згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - на суму 5800,68 грн. (п`ять тисяч вісімсот гривень 68 коп.).

На користь Позивача ОСОБА_4 : 2 009 484,51 грн. (два мільйони дев`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні та 51 коп.), з яких:

?компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці за 2 роки (за 15 календарних днів) - 24 206,89 грн. (двадцять чотири тисячі двісті шість гривень 89 коп.);

?середній заробіток за весь час затримки (1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) календарних днів) по день фактичного розрахунку (до 20.07.2017р.), згідно ст.117 КзПП України - 1 965 596,22 грн. (один мільйон дев`ятсот шістдесят п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень 22 коп.);

?компенсація згідно вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» - на суму 19 681,40 грн. (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 40 коп.).

На користь Позивача ОСОБА_5 : 468 144,22 грн. (чотириста шістдесят вісім тисяч сто сорок чотири гривні 22 коп.), з яких:

?компенсація за невикористану додаткову відпустку - 11 091,99 грн. (одинадцять тисяч дев`яносто одна гривня 99 коп.);

?середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 449 551,83 грн. (чотириста сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна гривня 83 коп.);

?компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7500,40 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень 40 коп.).

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що в різний час вони працювали на різних посадах в ДК «Укроборомпром» та при звільнені роботодавець не провів в повному об`ємі розрахунок за невикористані відпустки, в зв`язку з чим, у відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України на час подачі позову у відповідача перед позивачами виникла вказана вище заборгованість.

Також свою позицію позивачі обґрунтовують посиланням на Рішення Конституційний Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р., щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України роз`яснив, що у відповідності до положень ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стосовно вимог позивача ОСОБА_1 позов обгрунтовано тим, що останній починаючи з 19 березня 2012 року по 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 , працював в ДК «Укроборонпром» (далі - Концерн) на посаді Директора фінансово-економічного департаменту ДК «Укроборонпром».

Так, згідно з наказом ДК «Укроборонпром» № 122-ос від 19.03.2012р., ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в Концерн і призначений на посаду Директора фінансово-економічного департаменту ДК «Укроборонпром».

Наказом ДК «Укроборонпром» № 101-ос від 31.03.2014р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи в ДК «Укроборонпром» з 01.04.2014р. за п.1 ст.36 КзПП України.

На момент звільнення (квітень 2014р.) роботодавець (ДК «Укроборонпром»), згідно наявних розрахункових документів, виплатив ОСОБА_1 в березні 2014р. - 43 900,15 грн. (в т.ч. 745,42 грн. ЄСВ та 7 092,70 грн. ПДФО) та в квітні 2014р. - 10 805,89 грн. (в т.ч. 389,01 грн. ЄСВ та 1 562,53 грн ПДФО).

В той же час, згідно наявних розрахункових документів, до складу вищеперелічених виплат, що провадились на момент звільнення ОСОБА_1 , не було включено, передбачену чинним законодавством України та положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.

Про факт невиплати ОСОБА_1 вищевказаної компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці стало відомо випадково в кінці червня 2017 року від нещодавно звільнених з ДК «Укроборонпром» працівників, яким також, з боку ДК «Укроборонпром», в порушення вимог чинного законодавства, не було виплачено відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників передбачена КзПП України, Законом України «Про відпуски», відповідними роз`ясненнями та листами Міністерства праці та соціальної політики від 22.08.2008р. №33/13,116-08 тощо.

Крім цього, необхідність надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників ДК «Укроборонпром» прямо встановлена положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1), який був чинним на момент звільнення ОСОБА_1 з ДК «Укроборонпром».

Так, ст. 76 КзПП України встановлено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

У свою чергу, ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки» встановлює, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:

2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно, п.5.2., 5.6. та 5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) чітко встановлюють необхідність надання та тривалість додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці, яка надається окремим працівникам ДК «Укроборонпром» з ненормованим робочим днем.

Відповідний список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день викладено в Додатку №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1).

Таким чином, порівнюючи перелік посад, на яких працював в ДК «Укроборонпром» ОСОБА_1 , зі списком професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день (Додаток №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки), є очевидним, що всі посади ОСОБА_1 в ДК «Укроборонпром» є такими, по відношенню до яких застосовується ненормований робочий день.

За час роботи ОСОБА_1 в ДК «Укроборонпром» останній жодного разу не використовував додаткову відпустку за особливий характер праці, яка на момент звільнення ОСОБА_1 мала становити 15 днів (по 7 календарних днів за кожен повний відпрацьований рік, розрахунок додається1).

За таких умов ОСОБА_1, у відповідності до вимог КзПП України, Закону України «Про відпуски», відповідних роз`яснень та листів Міністерства праці та соціальної політики, а також положень Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) - мали бути надані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці загальним терміном 15 календарних днів.

В той же час, у випадку звільнення ОСОБА_1 з роботи, ДК «Укроборонпром», як роботодавець, був зобов`язаний, згідно вимог ст.116 КзПП України, здійснити виплату всіх сум, що належали ОСОБА_1 в день його звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, з урахуванням викладеного, при звільненні з роботи з ДК «Укроборонпром» роботодавець мав виплатити ОСОБА_1 відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці загальним терміном 15 календарних днів.

Втім, цього так і не було зроблено, навіть за тих умов, що ДК «Укроборонпром» в поточному році самостійно виявив той факт, що цілу низку колишніх працівників Концерну було звільнено без здійснення з ними повного розрахунку в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

ДК «Укроборонпром», не виплативши при звільненні ОСОБА_1 передбачені чинним законодавством виплати, грубо порушив вимоги положень чинного законодавства України про працю та, безпосередньо, трудові права ОСОБА_1 Тобто на момент цього звернення до ДК «Укроборонпром» в інтересах ОСОБА_1 фактично має місце триваюче правопорушення, що, на підставі системного аналізу норм трудового права та усталеної судової практики, у т.ч. рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р., дає всі підстави для визначення обсягу вимог робітника в обсязі і на момент фактичного припинення такого правопорушення (тобто станом на день фактичного розрахунку).

З урахуванням вищевикладеного, ДК «Укроборонпром» був зобов`язаний здійснити всі передбачені розрахунки зі ОСОБА_1 , які він мав здійснити з ним на момент його звільнення, у тому числі виплату в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці терміном 15 календарних днів. Ця виплата, з урахуванням розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за період з березня 2012 року по квітень 2014 року мала становити 19 372,20 грн.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позовні вимоги позивача ОСОБА_2 мотивані тим, що починаючи з 24 липня 2012 року по 24 березня 2014 року останній працював в ДК «Укроборонпром» на посадах заступника генерального директора ДК «Укроборонпром» та радника генерального директора ДК «Укроборонпром».

Так, згідно з наказом ДК «Укроборонпром» № 294-ос від 24.07.2012р., ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в Концерн і призначений на посаду заступника генерального директора.

Наказом ДК «Укроборонпром» № 5-ос від 30.01.2014р. ОСОБА_2 було переведено на посаду радника Генерального директора ДК «Укроборонпром».

Наказом № 86-ос від 24.03.2014р. ОСОБА_2 було звільнено з роботи в ДК «Укроборонпром».

На момент звільнення (березень 2014р.) роботодавець (ДК «Укроборонпром»), згідно наявних розрахункових документів, виплатив ОСОБА_2 87 913,92 грн. (в т.ч. 745,42 грн. ЄСВ та 14 575,05 ПДФО).

В той же час, згідно наявних розрахункових документів, до складу вищеперелічених виплат, що провадились на момент звільнення ОСОБА_2 , не було включено, передбачену чинним законодавством України та положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.

Про факт невиплати ОСОБА_2 вищевказаної компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці стало відомо випадково в кінці червня 2017 року від нещодавно звільнених з ДК «Укроборонпром» працівників, яким також, з боку ДК «Укроборонпром», в порушення вимог чинного законодавства, не було виплачено відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників передбачена КзПП України, Законом України «Про відпуски», відповідними роз`ясненнями та листами Міністерства праці та соціальної політики від 22.08.2008р. №33/13,116-08 тощо.

Крім цього, необхідність надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників ДК «Укроборонпром» прямо встановлена положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1), який був чинним на момент звільнення ОСОБА_2 з ДК «Укроборонпром».

Так, ст. 76 КзПП України встановлено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

У свою чергу, ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки» встановлює, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:

2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно, п.5.2., 5.6. та 5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) чітко встановлюють необхідність надання та тривалість додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці, яка надається окремим працівникам ДК «Укроборонпром» з ненормованим робочим днем.

Відповідний список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день викладено в Додатку №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1).

Таким чином, порівнюючи перелік посад, на яких працював в ДК «Укроборонпром» ОСОБА_2 , зі списком професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день (Додаток №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки), є очевидним, що всі посади ОСОБА_2 в ДК «Укроборонпром» є такими, по відношенню до яких застосовується ненормований робочий день.

За час роботи ОСОБА_2 в ДК «Укроборонпром» жодного разу не було використано додаткову відпустку за особливий характер праці, яка на момент звільнення ОСОБА_2 мала становити 12 днів (по 7 календарних днів за кожен повний відпрацьований рік).

За таких умов ОСОБА_2, у відповідності до вимог КзПП України, Закону України «Про відпуски», відповідних роз`яснень та листів Міністерства праці та соціальної політики, а також положень Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) - мали бути надані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці загальним терміном 12 календарних днів3 по 7 днів за кожен повний відпрацьований рік.

В той же час, у випадку звільнення ОСОБА_2 з роботи, ДК «Укроборонпром», як роботодавець, був зобов`язаний, згідно вимог ст.116 КзПП України, здійснити виплату всіх сум, що належали ОСОБА_2 в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, з урахуванням викладеного, при звільненні з роботи з ДК «Укроборонпром» роботодавець мав виплатити ОСОБА_2 відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці загальним терміном 12 календарних днів по 7 днів за кожен повний відпрацьований рік.

Втім, цього так і не було зроблено, навіть за тих умов, що ДК «Укроборонпром» в поточному році самостійно виявив той факт, що цілу низку колишніх працівників Концерну було звільнено без здійснення з ними повного розрахунку в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Натомість ДК «Укроборонпром», не виплативши при звільненні ОСОБА_2 передбачені чинним законодавством виплати, грубо порушив вимоги положень чинного законодавства України про працю та, безпосередньо, трудові права ОСОБА_2 Тобто на момент цього звернення до ДК «Укроборонпром» в інтересах ОСОБА_2 фактично має місце триваюче правопорушення, що, на підставі системного аналізу норм трудового права та усталеної судової практики, у т.ч. рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р., дає всі підстави для визначення обсягу вимог робітника в обсязі і на момент фактичного припинення такого правопорушення (тобто станом на день фактичного розрахунку).

З урахуванням вищевикладеного, ДК «Укроборонпром» був зобов`язаний здійснити всі передбачені розрахунки з ОСОБА_2 , які він мав здійснити з ним на момент звільнення, у тому числі виплату в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці терміном 12 календарних днів. Ця виплата, з урахуванням розміру середнього заробітку ОСОБА_2 за період з липня 2012 року по березень 2014 року мала становити 16 414,01 грн.

Вимоги позивача ОСОБА_3 мотивовані тим, що починаючи з 13 березня 2012 року по 16 лютого 2015 року ОСОБА_3 працював в ДК «Укроборонпром» на посадах начальника управління розпорядження майном Департаменту майнових прав, заступника директора Департаменту - начальника управління розпорядження майном Департаменту майнових прав, директора Департаменту майнових прав.

Так, згідно з наказом ДК «Укроборонпром» № 115-ос від 13.03.2012р. ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Концерн і призначений на посаду заступника генерального директора.

Наказом ДК «Укроборонпром» № 239-ос від 14.05.2012р. ОСОБА_3 було переведено на посаду заступника директора Департаменту - начальника управління розпорядження майном Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом №45-ос від 18.03.2013р. ОСОБА_3 було призначено на посаду директора Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом №92-ос від 25.03.2014р. ОСОБА_3 було переведено на посаду заступника директора Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом № 37-ос від 16.02.2015р. ОСОБА_3 було звільнено з роботи в ДК «Укроборонпром» у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КзПП України.

На момент звільнення (лютий 2015р.) роботодавець (ДК «Укроборонпром»), згідно наявних розрахункових документів, виплатив ОСОБА_3 в червні 2014р. розрахунок на загальну суму 85 478,54 грн. (в т.ч. 1 012,49 грн. ЄСВ та 13 972,60 ПДФО).

В подальшому, в липні 2014р. - 16 071,58 грн., в серпні 2014р. - 20 041,80 грн. та вересні 2014р. - 15 170,15 грн.

В той же час, згідно наявних розрахункових документів, до складу вищеперелічених виплат, що провадились на момент звільнення ОСОБА_3 , не було включено, передбачену чинним законодавством України та положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.

Про факт невиплати ОСОБА_3 вищевказаної компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці стало відомо випадково в кінці червня 2017 року від нещодавно звільнених з ДК «Укроборонпром» працівників, яким також, з боку ДК «Укроборонпром», в порушення вимог чинного законодавства, не було виплачено відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників передбачена КзПП України, Законом України «Про відпуски», відповідними роз`ясненнями та листами Міністерства праці та соціальної політики від 22.08.2008р. №33/13,116-08 тощо.

Крім цього, необхідність надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників ДК «Укроборонпром» прямо встановлена положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1), який був чинним на момент звільнення ОСОБА_3 з ДК «Укроборонпром».

Так, ст. 76 КзПП України встановлено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

У свою чергу, ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки» встановлює, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:

2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно, п.5.2., 5.6. та 5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) чітко встановлюють необхідність надання та тривалість додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці, яка надається окремим працівникам ДК «Укроборонпром» з ненормованим робочим днем.

Відповідний список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день викладено в Додатку №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1).

Таким чином, порівнюючи перелік посад, на яких працював в ДК «Укроборонпром» ОСОБА_3 , зі списком професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день (Додаток №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки), є очевидним, що всі посади ОСОБА_3 в ДК «Укроборонпром» є такими, по відношенню до яких застосовується ненормований робочий день.

При чому слід зауважити, за час роботи ОСОБА_3 в ДК «Укроборонпром» ним жодного разу не було використано додаткову відпустку за особливий характер праці, яка на момент звільнення ОСОБА_3 мала становити 21 день (по 7 календарних днів за кожен повний відпрацьований рік, розрахунок додається).

За таких умов ОСОБА_3, у відповідності до вимог КзПП України, Закону України «Про відпуски», відповідних роз`яснень та листів Міністерства праці та соціальної політики, а також положень Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) - мали бути надані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці загальним терміном 21 календарний день по 7 днів за кожен повний відпрацьований рік.

В той же час, у випадку звільнення ОСОБА_3 з роботи, ДК «Укроборонпром», як Роботодавець, був зобов`язаний, згідно вимог ст.116 КзПП України, здійснити виплату всіх сум, що належали ОСОБА_3 в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, з урахуванням викладеного, при звільненні з роботи з ДК «Укроборонпром» Роботодавець мав виплатити ОСОБА_3 відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці загальним терміном 21 календарний день.

Втім, цього так і не було зроблено, навіть за тих умов, що ДК «Укроборонпром» в поточному році самостійно виявив той факт, що цілу низку колишніх працівників Концерну було звільнено без здійснення з ними повного розрахунку в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

ДК «Укроборонпром», не виплативши при звільненні ОСОБА_3 передбачені чинним законодавством виплати, грубо порушив вимоги положень чинного законодавства України про працю та, безпосередньо, трудові права ОСОБА_3 . Тобто на момент цього звернення до ДК «Укроборонпром» в інтересах ОСОБА_3 фактично має місце триваюче правопорушення, що, на підставі системного аналізу норм трудового права та усталеної судової практики, у т.ч. рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р., дає всі підстави для визначення обсягу вимог робітника в обсязі і на момент фактичного припинення такого правопорушення (тобто станом на день фактичного розрахунку).

З урахуванням вищевикладеного, ДК «Укроборонпром» був зобов`язаний здійснити всі передбачені розрахунки з ОСОБА_3 , які він мав здійснити з ним на момент звільнення, у тому числі виплату в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці терміном 21 календарний день. Ця виплата, з урахуванням розміру середньорічної заробітної плати ОСОБА_3 з у рахуванням виплат за останні два місяці (липень 2014р. - серпень 2014р. - оскільки більше жодних виплат ОСОБА_3 . не здійснювалось) мала становити = 12 641,79 грн.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вимоги позивача ОСОБА_4 обгрунтовані тим, що починаючи з 01 березня 2012 року по 21 березня 2014 року ОСОБА_4 , працював в ДК «Укроборонпром» (далі - Концерн) на посадах директора департаменту майнових прав, заступника генерального директора, заступника генерального директора-керівника апарату генерального директора.

Так, згідно з наказом ДК «Укроборонпром» № 100-ос від 01.03.2012р. ОСОБА_4 був прийнятий на роботу в Концерн і призначено на посаду Директора Департаменту майнових прав.

Наказом ДК «Укроборонпром» № 44-ос від 18.03.2013р. ОСОБА_4 було призначено на посаду заступника Генерального директора ДК «Укроборонпром».

Наказом № 176-ос від 24.09.2013р. ОСОБА_4 було переведено на посаду заступника Генерального директора-керівника апарату Генерального директора ДК «Укроборонпром».

Наказом № 79-ос від 21.03.2014р. ОСОБА_4 було звільнено з роботи в ДК «Укроборонпром» у зв`язку із скороченням штату працівників (п.1 ст.40 КзПП України).

На момент звільнення (березень 2014р.) роботодавець (ДК «Укроборонпром»), згідно наявних розрахункових документів, виплатив ОСОБА_4 72 155,09 грн. ( в т.ч. 745,42 грн. ЄСВ та 11 896,04 ПДФО), а саме:

17.03.2014р. - 8 522, 00 грн.

21.03.2014р. - 1 496,14 грн.

21.03.2014р. - 49 495,49 грн.

Крім цього, в січні 2014р. ОСОБА_4 було виплачено 52 000,00 грн., в лютому 2014р. - 41 600,00 грн.

В той же час, згідно наявних розрахункових документів, до складу вищеперелічених виплат, що провадились на момент звільнення ОСОБА_4 , не було включено, передбачену чинним законодавством України та положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) компенсацію за невикористані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці.

Про факт невиплати ОСОБА_4 вищевказаної компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці стало відомо випадково в кінці червня 2017 року від нещодавно звільнених з ДК «Укроборонпром» працівників, яким також, з боку ДК «Укроборонпром», в порушення вимог чинного законодавства, не було виплачено відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників передбачена КзПП України, Законом України «Про відпуски», відповідними роз`ясненнями та листами Міністерства праці та соціальної політики від 22.08.2008р. №33/13,116-08 тощо.

Крім цього, необхідність надання додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці окремим категоріям працівників ДК «Укроборонпром» прямо встановлена положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1), який був чинним на момент звільнення ОСОБА_4 з ДК «Укроборонпром».

Так, ст. 76 КзПП України встановлено, що щорічні додаткові відпустки надаються працівникам за роботу із шкідливими і важкими умовами праці; за особливий характер праці; в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість щорічних додаткових відпусток, умови та порядок їх надання встановлюються нормативно-правовими актами України.

У свою чергу, ч.2 ст.8 Закону України «Про відпустки» встановлює, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається:

2) працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно, п.5.2., 5.6. та 5.8 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) чітко встановлюють необхідність надання та тривалість додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці, яка надається окремим працівникам ДК «Укроборонпром» з ненормованим робочим днем.

Відповідний список професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день викладено в Додатку №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1).

Таким чином, порівнюючи перелік посад, на яких працював в ДК «Укроборонпром» ОСОБА_4 , зі списком професій і посад Державного концерну «Укроборонпром» для яких застосовується ненормований робочий день (Додаток №1 до Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки), є очевидним, що всі посади ОСОБА_4 в ДК «Укроборонпром» є такими, по відношенню до яких застосовується ненормований робочий день.

При чому слід зауважити, за час роботи ОСОБА_4 в ДК «Укроборонпром» ним жодного разу не було використано додаткову відпустку за особливий характер праці, яка на момент звільнення ОСОБА_4 мала становити 15 днів7 (по 7 календарних днів за кожен повний відпрацьований рік).

За таких умов ОСОБА_4, у відповідності до вимог КзПП України, Закону України «Про відпуски», відповідних роз`яснень та листів Міністерства праці та соціальної політики, а також положень Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012р., протокол №1) - мали бути надані щорічні додаткові відпустки за особливий характер праці загальним терміном 15 календарних днів по 7 днів за кожен повний відпрацьований рік.

В той же час, у випадку звільнення ОСОБА_4 з роботи, ДК «Укроборонпром», як роботодавець, був зобов`язаний, згідно вимог ст.116 КзПП України, здійснити виплату всіх сум, що належали ОСОБА_4 в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Отже, з урахуванням викладеного, при звільненні з роботи з ДК «Укроборонпром» роботодавець мав виплатити ОСОБА_4 відповідну компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці загальним терміном 15 календарних днів по 7 днів за кожен повний відпрацьований рік.

Втім, цього так і не було зроблено, навіть за тих умов, що ДК «Укроборонпром» в поточному році самостійно виявив той факт, що цілу низку колишніх працівників Концерну було звільнено без здійснення з ними повного розрахунку в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці.

Натомість ДК «Укроборонпром», не виплативши при звільненні ОСОБА_4 передбачені чинним законодавством виплати, грубо порушив вимоги положень чинного законодавства України про працю та, безпосередньо, трудові права ОСОБА_4 . Тобто на момент цього звернення до ДК «Укроборонпром» в інтересах ОСОБА_4 фактично має місце триваюче правопорушення, що, на підставі системного аналізу норм трудового права та усталеної судової практики, у т.ч. рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012р., дає всі підстави для визначення обсягу вимог робітника в обсязі і на момент фактичного припинення такого правопорушення (тобто станом на день фактичного розрахунку).

З урахуванням вищевикладеного, ДК «Укроборонпром» був зобов`язаний здійснити всі передбачені розрахунки з ОСОБА_4 , які він мав здійснити з ним на момент звільнення, у тому числі виплату в частині компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за особливий характер праці терміном 15 календарних днів. Ця виплата, з урахуванням розміру середнього заробітку ОСОБА_4 за період з квітня 2013 року по березень 2014 року мала становити 24 206,89 грн.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вимги позивача ОСОБА_5 мотивовані тим, що остання працювала в Державному концерні «Укроборонпром» у період з 18.04.2012р. по 29.09.2014р.

Відповідно до наказу №202-ос від 18.04.2012р., ОСОБА_5 працювала на посаді головного спеціаліста відділу розпорядження майном управління розпорядження майном Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом №254-ос від 28.05.2012р. ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника відділу з питань банкрутства управління розпорядження майном Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом №82-ос від 14.05.2013р. ОСОБА_5 було призначено на посаду начальника відділу з питань банкрутств управління проблемних активів Департаменту майнових прав ДК «Укроборонпром».

Наказом № 359-ос від 29.09.2014р. ОСОБА_5 було звільнено з роботи в ДК «Укроборонпром» у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно з пунктом першим статті 40 Кодексу законів про працю України.

30.06.2017р. ОСОБА_5 , від профспілкової організації та нещодавно звільнених працівників ДК «Укроборонпром» стало відомо, що при звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку передбачену чинним законодавством України про працю та положеннями Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затвердженого Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром» від 18.04.2012, протокол № 1).

Частиною другою статті 8 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою.

Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах.

Відповідно пунктів 5.2., 5.6. та 5.8. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДК «Укроборонпром» на 2012-2015 роки (затверджений Загальними зборами трудового колективу ДК «Укроборонпром від 18.04.2012, протокол №1) чітко встановлюють необхідність надання та тривалість додаткової щорічної оплачуваної відпустки за особливий характер праці, яка надається окремим працівникам ДК «Укроборонпром» з ненормованим робочим днем.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Компенсація за невикористану відпустку складає 11091,99 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 підтримали позов в повному обсязі та просили його задовольнити з обставин викладених в позовній заяві та просили суд задовольнити їх вимоги в повному обсязі та здійснити розрахунок заборгованості з посиланням на вимоги ст.ст. 116,117 КЗпП України та на рішення Конституційного Суду України на день постановлення рішення.

Представники відповідача Федюшкіна Є.І., Божков Т.І. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували , посилаючись на те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в зв`язку з тим, що позивачами пропущено строки звернення до суду ( строки позовної давності ), надавши свої заперечення до суду , але при цьому в судовому засіданні представники відповідача не оспорювали суму заборгованості, що була надана позивачами до позовної заяви та фактично визнали той факт, що при звільненні позивачів не були здійсненні в повній мірі виплати за невикористану додаткову відпустку, але всі інші виплати позивачам були нараховані та виплачені у день їх звільнень з займаних посад.

Свою позхицію представники відповідача обгрунтовували посиланням на вимоги ст. 233 КЗпП України.

Суд заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного, щ дійсно позивача ОСОБА_1 відповідно до наказу ДК «Укроборомпром» від 31.03.2014 р. №101 - ОС було звільнено за угодою сторін з 1 квітня 2014 р. та було нараховано при звільнені 10805 грн 89 коп., з яких 928, 57 грн. - заробітна плата, 9877,32 грн. - компенсація за невикористану основну щорічну відпустку.

ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади, відповідно до наказу №86-ОС від 24.03.2014 р. та було нараховано при звільнені 87913,92 грн. , з яких 10875 грн. - заробітна плата, 32187,12 грн. - компенсація за невикористану основну щорічну відпустку, 44851,8 грн. вихідна допомога.

ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади, відповідно до наказу №37-ОС від 16.02.2015 р. та було нараховано при звільнені 96 881,1 грн. , з яких 876,19 грн. - заробітна плата, 7189,04 грн. - компенсація за невикористану основну щорічну відпустку, 18400 грн. вихідна допомога, 70401,78 грн. - листки непрацездатності, 14,09 грн. індексація заробітної плати.

ОСОБА_4 було звільнено з займаної посади, відповідно до наказу №79-ОС від 20.03.2014 р. та було нараховано при звільнені 72 155,09 грн. , з яких 13250 грн. - заробітна плата, 1869,9 грн. - чергова відпустка, 47415,69 грн. вихідна допомога, 9449,5 грн. - компенсація за невикористану основну щорічну відпустку.

ОСОБА_5 було звільнено з займаної посади, відповідно до наказу №359-ОС від 29.09.2014 р. та було нараховано при звільнені 19601,58 грн. , з яких 6250 грн. - основна заробітна плата, 3915,7 грн. - листок непрацездатності, 9 365,24 грн. - вихідна допомога, 70,54 грн. - індексація заробітної плати.

Як убачається з наданих доказів позивачам при звільнені не були здійснені виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України слідує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Також статтею 117 даного Кодексу визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Ч.1 ст.233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Також статтею 234 вказаного Кодексу зазначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи

Позивачі за захистом свої прав звернулися до суду 18 вересня 2017 року.

Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Також статтею 267 ЦК України визначено, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд не бере до уваги твердження позивачів та представника позивача, що про порушення своїх прав вони дізналися безпосередньо перед зверненням до суду, в кінці червня 2017 р., так -як останні отримали виплати безпосередньо після їх звільнення з займаних посад та могли знати, останнім не було здійснено виплату за невикористану додаткову відпустку.

Вказана правова позиція викладена Постанові Верховного Суду ( справа №446/509/16-ц від16.01.2018 р., відповідно доякої слідує, що Верховний Суд України у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-162цс17 дійшов правового висновку, що відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 266,267 ЦК України, ст.ст. 116,117, 233,234 КЗпП України, ст.ст. 141, 209, 258, 259, 264-268, 354, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного Кодексу України , -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25 березня 2019 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивачі:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ;

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 ;

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 ;

Відповідач - Державний концерн «Укроборонпром» , адреса: м. Київ, вул. Дехтярівська, буд.36 .

Суддя: