ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2829/19 Справа № 208/4174/18 Суддя у 1-й інстанції - Ізотов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

"Дніпровський металургійний комбінат",

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення авторської винагороди,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення авторської винагороди /а.с. 2-7/.

В обґрунтування позову зазначав, що в період з 08.02.1993 року по 08.11.2017 року він працював на ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» у конструкторському бюро. У 2013 році групою авторів, до складу якої входив і позивач, був запропонований пристрій для порізки вогнетривкої цегли, що використовується у металургії. На підставі договору № 1/13 від 07.02.2013 року про уступку права на отримання патенту на корисну модель авторами корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 права на отримання патенту на вказану корисну модель на договірній основі були передані ПАТ «ДМКД». 27 серпня 2013 року Державною службою інтелектуальної власності України видано Патент НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1» (заявка на видачу патенту від 12.02.2013 року № u 201301656). Відповідно до п. 1 Договору №1/13 від 07.02.2013 року, «Комбінат зобов`язується подати до ДП «Український інститут промислової власності» заявку на видачу патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1» в чотиримісячний строк від дати одержання повідомлення від Авторів про створену ними корисну модель, а також вжити усіх необхідних заходів, необхідних для одержання патенту та підтримання його чинності». Відповідно до п. 5 Договору №1/13 від 07.02.2013 року, комбінат зобов`язується сплатити Авторам корисної моделі винагороду в розмірі 10% (десять відсотків) від собівартості верстата для порізки вогнетривкої цегли при умові його використання у власному виробництві. За Угодою про розподіл авторської винагороди за використання на комбінаті ПАТ «ДМКД» корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» патент № НОМЕР_1 , укладеної між авторами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 вирішено, що винагорода кожного автора корисної моделі дорівнює 20% від загальної суми винагороди. 15.02.2013 року є датою початку використання корисної моделі, про що свідчить Акт ПАТ «ДМКД» від 19.02.2013 про використання об`єкта права інтелектуальної власності. Відповідно до Наказу ПАТ «ДМКД» № 1246 від 16.10.2013 року «Про виплату авторської винагороди за використання корисної моделі патент № НОМЕР_1», за перший рік використання корисної моделі автору ОСОБА_1 виплачена авторська винагорода у розмірі 6360, 44 грн відповідно до Угоди про розподіл авторської винагороди за використання корисної моделі. Додатковою угодою від 02.12.2014 року до договору № 1/13 від 07.02.2013 року про уступку права на отримання патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», патент НОМЕР_1 , укладеною між сторонами ПАТ «ДМКД» та авторами, вирішено «При умові розширення зони використання корисної моделі та/або у разі застосування її в декількох технологічних процесах, комбінат зобов`язується сплатити Авторам корисної моделі винагороду в розмірі 30 % (тридцять відсотків) від собівартості верстата для порізки вогнетривкої цегли за другий та кожен наступний рік використання корисної моделі у власному виробництві». Виконання цієї умови підтверджується Актом про використання об`єкта інтелектуальної власності від 10.02.2014 року. Факт використання корисної моделі у 2014, 2015 роках підтверджується Наказами ПАТ «ДМКД» № 426 від 09.04.2014 року та №58 від 15.01.2015 року «Про виплату авторської винагороди за використання корисної моделі патент № НОМЕР_1», згідно яких за другий та третій рік використання корисної моделі автору ОСОБА_1 виплачена авторська винагорода у розмірі 19081, 32 грн на рік. Зазначав, що за 2016, 2017 роки, тобто за четвертий та п`ятий рік використання корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1», патент № НОМЕР_1 , авторська винагорода позивачу не виплачена, хоча ПАТ «ДМКД» був виданий Наказ № 356 від 23.03.2016 року «Про виплату авторської винагороди за використання корисної моделі патент № НОМЕР_1» та постанова №8 від 12.02.2016 року за четвертий рік використання корисної моделі та Доповнення до Акту о використанні на комбінаті корисної моделі у п`ятому році використання, що підтверджують факт використання корисної моделі у 2016, 2017 роках, автором якої є позивач. На неодноразові звернення до ПАТ «ДМКД» про виплату заборгованості з авторської винагороди за використання корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» позивач отримував листи без конкретної та чіткої відповіді на поставлені запитання. На підставі викладеного, просив стягнути з ПАТ «ДМКД» на свою користь суму боргу, річні відсотки від простроченої суми, пеню та інфляційні втрати, а всього 45346,32 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» на користь ОСОБА_1 авторську винагороду за використання корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» (патент № НОМЕР_1 , заявка на видачу патенту від 12.02.2013 року № u201301656) за 2016, 2017 роки у розмірі 38 162, 64 грн (тридцять вісім тисяч сто шістдесят дві гривні, шістдесят чотири копійки), річні відсотки від простроченої суми у розмірі 857, 88 грн (вісімсот п`ятдесят сім гривень, вісімдесят вісім копійок), пеню у розмірі 3 477, 47 грн (три тисячі чотириста сімдесят сім гривень, сорок сім копійок), інфляційні втрати у розмірі 2 848, 33 грн (дві тисячі вісімсот сорок вісім гривень, тридцять три копійки), разом - 45 346, 32 грн (сорок п`ять тисяч триста сорок шість гривень, тридцять дві копійки).

Вирішено питання судових витрат /а.с. 104-112/.

Не погодившись із таким рішенням представник відповідача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог /а.с. 116-130/.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довів факт авторства у створенні корисної моделі "ІНФОРМАЦІЯ_2", також не доведено наявності підстав для нарахування та виплати йому авторської винагороди за 4-й та 5-й роки використання відповідачем корисної моделі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача висловлює свою незгоду з наведеними вище доводами, та зазначає, що відповідач, звертаючись до Державної служби інтелектуальної власності України із заявою про видачу патенту, в якій зазначена група винахідників /в тому числі і позивач/ сам визнав ОСОБА_1 як автора корисної моделі /а.с.156-162/.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Статтею 462 ЦК України встановлено, що набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зв`язок засвідчується патентом.

Відповідно до ст. 431 ЦК України, порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності.

Згідно зі ст. 462 ЦК України і ч. 5 ст. 6 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» обсяг правової охорони, що надається, визначається формулою винаходу (корисної моделі). Тлумачення формули повинно здійснюватися в межах опису винаходу (корисної моделі) та відповідних креслень.

Відповідно до абз. 8 ч. 2 ст. 28 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», роботодавець повинен протягом чотирьох місяців від дати одержання від винахідника повідомлення подати до Установи заявку на одержання патенту чи передати право на його одержання іншій особі або прийняти рішення про збереження службового винаходу (корисної моделі) як конфіденційної інформації. У цей же строк роботодавець повинен укласти з винахідником письмовий договір щодо розміру та умови виплати йому (його правонаступнику) винагороди відповідно до економічної цінності винаходу (корисної моделі) і (або) іншої вигоди, яка може бути одержана роботодавцем.

Згідно ч. 6 ст. 9 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», спори щодо умов одержання винахідником службового винаходу (корисної моделі) винагороди та її розміру вирішуються у судовому порядку.

За змістом ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 432 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

У пункті 38 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз`яснено, що перераховані в ст. 16 ЦК України загальні способи захисту цивільних прав та інтересів поширюються на захист авторського права і (або) суміжних прав. Зазначений перелік є вичерпним, оскільки в частині другій цієї ж статті ЦК України зазначається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Спеціальні способи захисту передбачені статтею 432 ЦК 1 України та статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Це, зокрема, компенсація, відшкодування моральної шкоди при порушенні майнових прав, конфіскація контрафактних примірників творів, фонограм, відеограм, та програм мовлення; вимога публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права і (або) суміжних прав та судові рішення щодо цих порушень.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов

не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем належними та достатніми доказами підтверджено факт авторства корисної моделі.

Суд першої інстанції взяв до уваги Патент № НОМЕР_1 на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», де, серед інших, винахідником зазначений позивач ОСОБА_1

Договором №1/13 від 07.02.2013 року про уступку права на отримання патенту на корисну модель авторами корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , права на отримання патенту на вказану корисну модель на договірній основі були передані ПАТ «ДМКД», яке в свою чергу взяло на себе зобов`язання зі сплати авторам корисної моделі винагороду в розмірі 10% (десять відсотків) від собівартості верстата для порізки вогнетривкої цегли при умові його використання у власному виробництві». Відповідно до п.12 Договору №1/13 від 07.02.2013, «Договір укладено на строк дії патенту».

Угодою про розподіл авторської винагороди за використання на комбінаті ПАТ «ДМКД» корисної моделі «ІНФОРМАЦІЯ_1» патент НОМЕР_1 , укладеної між авторами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 вирішено, що винагорода кожного автора корисної моделі дорівнює 20% від загальної суми винагороди. 15.02.2013 року є датою початку використання корисної моделі, про що свідчить Акт ПАТ «ДМКД» від 19.02.2013 про використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Факт авторства позивача та наявність грошового зобов`язання перед ним фактично визнана відповідачем згідно наказу ПАТ «ДМКД» № 1246 від 16.10.2013 року «Про виплату авторської винагороди за використання корисної моделі патент № НОМЕР_1», за перший рік використання корисної моделі, за яким позивачу виплачена авторська винагорода у розмірі 6360,44 грн відповідно до Угоди про розподіл авторської винагороди за використання корисної моделі.

В Актах про використання об`єкта права інтелектуальної власності від 19.02.2013 р. та від 10.02.2014 р., форма № 1В-6 яких затверджена Наказом Держкомстату 10.08.2004 № 469 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.08.2004 за № 1054/9653, відповідач ознайомив позивача як винахідника про використання корисної моделі.

Додатковою угодою від 02.12.2014 року до договору №1/13 від 07.02.2013 року про уступку права на отримання патенту на корисну модель «ІНФОРМАЦІЯ_1», патент НОМЕР_1 , укладеною між сторонами ПАТ «ДМКД» та авторами, вирішено «При умові розширення зони використання корисної моделі та/або у разі застосування її в декількох технологічних процесах, комбінат зобов`язується сплатити Авторам корисної моделі винагороду в розмірі 30 % (тридцять відсотків) від собівартості верстата для порізки вогнетривкої цегли за другий та кожен наступний рік використання корисної моделі у власному виробництві».

Виконання цієї умови підтверджується Актом про використання об`єкта інтелектуальної власності від 10.02.2014 року.

Отже, доводи апеляційної скарги стосовно непідтвердження авторства ОСОБА_1 , спростовуються зазначеними вище доказами, крім того, особистий творчий внесок позивача у створенні корисної моделі підтверджує також «Справка о долевом участии авторов полезной модели «ІНФОРМАЦІЯ_1» заявка № u201301656 ».

Підстава для виплати позивачу авторської винагороди підтверджується Наказами ПАТ «ДМКД» № 426 від 09.04.2014 року та № 58 від 15.01.2015 року «Про виплату авторської винагороди за використання корисної моделі патент № НОМЕР_1», згідно яких за другий та третій рік використання корисної моделі автору ОСОБА_1 виплачена авторська винагорода у розмірі 19081,32 грн на рік.

Колегія суддів погоджується з розрахунком авторської винагороди, визначеним у позовній заяві, яка складає 95406,60 грн., оскільки такий був складений з урахуванням пунктів договору № 1/13 від 07.02.2013 року та Додаткової угоди від 02.12.2014 року, згідно положень яких авторська винагорода виплачується при умові використання у власному виробництві.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди до Договору № 1/13 від 07.02.2013 р. при умові розширення зони використання корисної моделі та/або у разі застосування її в декількох технологічних процесах, комбінат зобов`язується сплатити Авторам корисної моделі винагороду в розмірі 30% (тридцять відсотків) від собівартості верстата для порізки вогнетривкої цегли за другий та кожен наступний рік використання корисної моделі у власному виробництві.

Пункт 1 Додаткової угоди до договору №1/13 від 07.02.2013 р. не визначає конкретну дату коли саме і порівняно з яким роком повинна наступити умова, а головним і єдиним визначає факт настання умови.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», строк дії деклараційного патенту на корисну модель становить 10 років від дати подання заявки до Установи.

Відповідно до Тимчасового положення про правову охорону об`єктів промислової власності та раціоналізаторських пропозицій в Україні, затвердженого Указом Президента України від 18.09.1992 №479/92, винагорода сплачується автору винаходу чи промислового зразка відповідно до договору, але не пізніше 3 місяців після закінчення кожного року, в якому використовувався винахід чи промисловий зразок, і не пізніше 3 місяців після надходження виручки від продажу ліцензії протягом строку дії патенту.

Відповідач не надав суду апеляційної інстанції належних та достатніх в розумінні статей 77,78 ЦПК України доказів, які б спростовували підстави позовних вимог, станом на час розгляду даної справи по суті.

Як зазначав суд першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, всі інші заперечення та доводи відповідача проти заявлених позовних вимог не підтверджені належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції ним була дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л.Демченко

М.О.Макаров