ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2896/19 Справа № 212/5916/18 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року, яке постановлено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 23 листопада 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» (далі ОСОБА_5 «ЦГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника внаслідок виробничої травми.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 квітня 2001 року о 16 годині 50 хвилин на перевантажному пункті карєру № 1 Петровського рудника, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ОСОБА_5 «ЦГЗК», під час виконання трудових обовязків водія автомобіля з транспортування гірничої маси внаслідок раптового обвалу породи був смертельно травмований її чоловік та батько їхнього сина ОСОБА_6. Внаслідок нещасного випадку та смертю чоловіка та батька завдано моральну шкоду. Вважає, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, з якою мала намір прожити все життя, залишилася одна виховувати 7 річного сина інваліда 2 групи з дитинства, також погіршився її матеріальний стан, вона була змушена самостійно заробляти собі на життя, самостійно облаштовувати свій побут.

У звязку з чим, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 176 200,00 грн., також стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_2 у розмірі 176 200,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю чоловіка на виробництві, 40 000 грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів.

Стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь позивача 40 000 гр., без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обовязкових платежів, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_2 смертю його батька на виробництві.

Стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 «ЦГЗК» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3, просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дружиною загиблого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, актовий запис № 723 (а.с 7).

ОСОБА_2 є сином загиблого ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).

ОСОБА_6 за життя працював на перевантажному пункті карєру № 1 Петровського рудника, правонаступником якого є ОСОБА_5 «ЦГЗК», на посаді водія автомобіля з транспортування гірничої маси.

08 квітня 2001 року при виконанні трудових обов'язків з ОСОБА_6 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2001 року, актовий запис № 612, ОСОБА_6 помер у віці 45 років (а.с. 3).

По факту нещасного випадку було складено ОСОБА_7 № 7 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, згідно якого 08 квітня 2001 року о 16 годині 50 хвилин на перевантажному пункті карєру № 1 Петровського рудника, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є ОСОБА_5 «ЦГЗК» під час виконання трудових обовязків водія автомобіля з транспортування гірничої маси внаслідок раптового обвалу породи був смертельно травмований ОСОБА_6 (а.с. 4-6)

Згідно п. 10 ОСОБА_7, особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, є ОСОБА_8 гірничий майстер, ОСОБА_7- механік колони.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався нормами ЦК України ( в редакції 1963 року) та виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть чоловіка позивача настала на виробництві під час виконання трудових обовязків внаслідок нещасного випадку на виробництві в 2001 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до правовідносин сторін мають застосовуватися положення статті 440-1 ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Необхідною умовою виникнення зобовязання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Стаття 440-1 ЦК України не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобовязаний зясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.

Стаття 440-1 ЦК України є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у звязку зі смертю її сина в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», ні правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним із виконанням ним трудових обовязків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України.

Як роз'яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди повязують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілої, зменшення її суспільної активності, потребують від неї додаткових зусиль для організації життя.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно виходив з того, що смерть потерпілого сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, у зв'язку із чим обґрунтовано поклав обов'язок відшкодувати позивачу, як дружині загиблого, та сину завдану моральну шкоду ОСОБА_5 «ЦГЗК», правові підстави для стягнення якої визначені ст. 440-1 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, чоловік позивача та батько ОСОБА_2 загинув на виробництві, під час виконання трудових обовязків, внаслідок його смерті позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона втратила близьку людину, має глибокі страждання, які не стихають до теперішнього часу. Крім того, внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці син ОСОБА_2 втратив свого батька. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу ОСОБА_1 та синові ОСОБА_2 заподіяно моральну шкоду, і вони мають право на її відшкодування.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата чоловіка та батька завдає як позивачці, так і сину фізичного болю та душевних страждань, які виникли з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлена вина відповідача у нещасному випадку. Факт смерті потерпілого ОСОБА_6 від нещасного випадку на виробництві відповідача ОСОБА_5 «ЦГЗК» встановлений ОСОБА_7 розслідування нещасного випадку, що передбачає право членів сім'ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.

Разом з ти, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості, справедливості, не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так суд першої інстанції не в повній мірі врахував щовнаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці позивач втратила свого чоловіка. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому її душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Крім того, позивач залишилась на одинці з 7-річним сином інвалідом ІІ групи з дитинства, внаслідок чого її матеріальний стан суттєво погіршився, адже заробіток її чоловіка був основним джерелом доходу їх сімї. Водночас моральної шкоди завдано її синові ОСОБА_2, який у віці 7 років втратив батька, у звязку з чим втратив право на батьківське піклування та належне матеріальне забезпечення.

У звязку з чим, колегія суддів вважає, що належним розміром відшкодування моральної шкоди буде грошова сума у розмірі 90 000 гривень на користь позивача ОСОБА_1 та 90 000 гривень на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_2

У звязку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У звязку з вищенаведеним відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що становить грн. (900 грн. + 900* 150% = 2 700 грн.).

Отже, з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат», пропорційно задоволенню апеляційної скарги, на користь держави, підлягає стягненню судовий збір за розгляд судом апеляційної інстанції апеляційної скарги в розмірі 1350 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині збільшення розміру моральної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1, збільшивши його з 40 000 грн. до 90 000 (девяносто тисяч) грн.

Рішення суду змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_2 смертю його батька на виробництві збільшивши його з 40 000 грн. до 90 000 (девяносто тисяч) грн.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 900 (девятсот) гривень 00 (нуль) копійок за розгляд позовної заяви ОСОБА_1.

Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 900 (девятсот) гривень 00 (нуль) копійок за розгляд позовної заяви ОСОБА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої недієздатному сину ОСОБА_2 смертю його батька на виробництві.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Центральний гірничо збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір за розгляд справи в апеляційному провадженні у розмірі 1350 (одна тисяча триста пятдесят) гривень 00 ( нуль) копійок

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: