ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1680/19 Справа № 175/2592/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ребров С.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

07 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27 684, 28 грн. за кредитним договором та судові витрати по справі (а.с.4-7).

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.165-167).

Не погодившись з рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що рішення суду винесена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права. Зазначає, що судом першої інстанції помилково застосований строк позовної давності до спірних правовідносин (а.с.169-173).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до підписаної заяви №б/н від 24 березня 2010 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені цим договором

З розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 24 березня 2010 року, станом на 09 травня 2016 року відповідач має заборгованість в сумі 27 684, 28 гривень, що складається з наступного: з яких: 15 078, 91 грн. тіло кредиту; 3 971, 92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 839, 34 грн. заборгованість за пенею; 1 000, 00 грн. штраф; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 294, 49 грн. штраф (процентна складова).

Згідно розрахунку заборгованості, останній платіж по даному кредитному договору відповідачем здійснено в 2011 році.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущені строки позовної давності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак помилково застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 та ч.1 ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно до ч.1 ст. 627 та ч.1 ст. 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вимогами ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх позовних вимог надав суду анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.13), «Тарифы по престижным картам Visa» (а.с.14-15), витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.16-49), розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.8-11), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, види запропонованих платіжних карток, бажаний кредитний ліміт, підписи клієнта та працівника банку ( а.с. 13);

До позовної заяви додано «Тарифы по престижным картам Visa» (а.с.14-15).

Згідно розрахунку, заборгованість за кредитом становить 27 684, 28 гривень, що складається з наступного: з яких: 15 078, 91 грн. тіло кредиту; 3 971, 92 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 839, 34 грн. заборгованість за пенею; 1 000, 00 грн. штраф; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); 1 294, 49 грн. штраф (процентна складова) (а.с.8-11).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи те, що анкета-заява не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись позичальник, та яку картку просив оформити на своє ім`я, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» видало ОСОБА_1 відповідно до його заяви, та який кредитний ліміт йому встановлено ПАТ КБ «ПриватБанк», не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше), а наданий позивачем витяг з «Тарифы по престижным картам Visa» не містить підпису позичальника, що давало б можливість суду з`ясувати з якими тарифами погодився позичальник, а це відповідно впливає на визначення розміру заборгованості, тому апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог.

Витяг з Умов і правил надання банківських послуг також не містить підпису відповідача щодо ознайомлення з ними, а також конкретних умов надання послуг щодо користування карткою ПриватБанку відповідачу.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, не врахувавши роз`яснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», згідно яких суд зазначає у рішенні про відмову у позові з підстав пропуску без поважних причин строку для звернення з позовом, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд ухвалює нове судове рішення, яким відмовляє банку в задоволення позову за безпідставністю, бо банк не довів наявності заборгованості за договором про надання банківських послуг та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: