Справа № 452/374/18 Головуючий у 1 інстанції: Пташинський І.А.
Провадження № 22-ц/811/273/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 290 394,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Позов обґрунтовував тим, що 18.02.2008 Самбірською міжрайонною прокуратурою Львівської області було порушено кримінальну справу №166-0073 за фактом перевищення влади та службових повноважень працівниками Самбірського МВ ГУ МВСУ у Львівській області. 21.07.2009 щодо нього та ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України. 25.06.2010 ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2015 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2016 в частині засудження ОСОБА_1 за ч.2 ст.365 КК України скасовано, а провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, починаючи з моменту пред`явлення обвинувачення (25.06.2010) та закінчуючи набуттям законної сили ухвалою ВССУ (22.12.2016) складає 78 місяців. Вказував, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного засудження йому завдана моральна шкода. Моральні страждання зумовлені погіршенням його репутації, вимушеним звільненням зі служби, втратою постійного місця праці, можливості отримувати доходи, знайти роботу відповідно до своєї освіти та професії, порушенням звичних життєвих зв`язків. На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 290 145 грн 80 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового слідства, прокуратури та суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила Державна казначейська служба України.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що районний суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував положення п.3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ (набрав чинності з 01.01.2017), згідно яких мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Відтак вважає, що розрахунковою величиною для визначення розміру моральної шкоди є 1600,00 грн. Крім цього вказує, що судом не було достовірно встановлено фату заподіяння моральної шкоди, в чому саме вона полягає, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор Панькевич Р.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від представника ОСОБА_1 Козія Т.В. надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, тому їх неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2009 щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

25.06.2010 слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу слідчого управління прокуратури Львівської області винесено мотивовану постанову про притягнення ОСОБА_1 як обвинуваченого по кримінальній справі та пред`явлено ОСОБА_1 обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Згідно постанови слідчого в ОВС СВ СУ прокуратури Львівської області від 25.06.2010, щодо ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід підписку про невиїзд, про що йому оголошено під розписку 25.06.2010.

03.12.2010 складено обвинувальний висновок у кримінальній справі №166-0073 про обвинувачення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 15.06.2015 ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст.365 КК України, із застосуванням ст. 54 КК України, та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані зі службою в органах МВС України, строком на 2 роки, з позбавленням спеціального звання лейтенант міліції. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Відповідно до п.2 та 3 ч.1 ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_1 обов`язки не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції та повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи. Комаровського ОСОБА_4 за ч.1 ст.367 КК України визнано невинним і по суду виправданим.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2016 апеляційні скарги на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 15.06.2015 залишені без задоволення, резолютивну частину вироку в частині призначення покарання засудженим викладено в новій редакції. В решті вирок залишений без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 15.06.2015 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 25.05.2016 щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині засудження за ч.2 ст.365 КК України скасовано, а провадження по справі закрито за відсутністю в його діях складу злочину. В решті судові рішення залишено без змін.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 в період з 25.06.2010 по 22.12.2016 незаконно перебував під судом і слідством 77 місяців 28 днів.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Встановивши, що кримінальне провадження щодо позивача було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, врахувавши фактичні обставини справи, тривалість перебування позивача під слідством і судом у період з 25.06.2010 по 22.12.2016, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи положення ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду», згідно з яким відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із мінімального розміру заробітної плати, встановленого на час розгляду справи у розмірі 3723,00 грн.

Доводи апеляційної скарги, що при розрахунку відшкодування завданої моральної шкоди необхідно виходити із розміру мінімальної заробітної плати в сумі 1600,00 грн відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року до спірних правовідносин відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що згідно з ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу) також не заслуховують на увагу, оскільки порядок відшкодування шкоди, передбачений ст. 12 вказаного Закону не стосується відшкодування моральної шкоди ( п. 5 ст. 3 Закону)

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.06.2019

Головуючий

Судді