Єдиний унікальний номер 226/629/18 Номер провадження 22-ц/804/452/19

Категорія 19 Номер провадження 22-ц/804/452/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді- доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Гапонова А.В., Будулуци М.С.,

за участю секретаря: Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - адвоката ОСОБА_2 на рішення Димитровського міського суду від 08 листопада 2018 року (ухваленого під головуванням судді Редько Ж.Є.) у справі №226/629/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалось на те, що 21 травня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» і ОСОБА_3 був укладений договір про фінансовий лізинг №00004904.

На підставі та на виконання умов договору лізингу позивач придбав у власність обєкт лізингу - автомобіль марки VW, моделі Polo sedan 1.6 I benzin, 2012 року виробництва, шасі №XW8ZZZ61ZCG058039, двигун № НОМЕР_1.

30 травня 2012 року актом прийняття-передачі автомобіль був переданий лізингоодержувачеві ОСОБА_3, який згідно з п.3.2 та 3.1 Загальних умов зобовязався придбати його у власність.

В момент підписання договору лізингу сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов лізингу: вартості обєкту лізингу у еквіваленті в іноземній валюті 16 950доларів США; авансового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 2542,50 доларів США; обсягу фінансування у еквіваленті в іноземній валюті 14 407,50 доларів США; кількості лізингових платежів 84; строку лізингу 84 місяці; щомісячного лізингового платежу в еквіваленті в іноземній валюті 274,18 доларів США; адміністративного платежу в еквіваленті в іноземній валюті 254,26 доларів США.

Договірні зобовязання позивач перед лізингоодержувачем ОСОБА_3 виконав повністю, а виконання в розумінні ст.ст. 527, 530 та 532 ЦК України здійснено належним чином.

Оскільки відповідач неодноразово прострочував сплату лізингових платежів та у звязку з тим, що прострочення тривали більш 30 днів позивач направив на адресу відповідача вимогу від 05.10.2015 року про сплату заборгованості за договором, повернення обєкту лізингу та повідомлення про відмову від договору лізингу, яка залишилася без відповіді.

21 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис щодо повернення автомобіля ТОВ «Порше Лізинг Україна», на підставі якого 19 червня 2017 року було відкрите виконавче провадження. У подальшому автомобіль заарештовано і повернуто позивачеві актом приймання-передачі транспортного засобу від 30.06.2017.

Рішенням Димитрівського міського суду від 12 січня 2018 року в рамках цивільної справи № 226/1750/17 за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, було встановлено, що договір про фінансовий лізинг №00004904 від 21.05.2012 року укладений між сторонами справи, нотаріально посвідчено не було, а тому є нікчемним.

Враховуючи вказані обставини, на підставі ч.1ст.216, ст.533, ч.1 ст.632 ЦК України для повернення позивача у первісний стан відповідач має повернути йому новий автомобіль, а оскільки це зробити неможливо повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування.

За час користування ОСОБА_3 автомобілем з 30.05.2012 року по 30.06.2017 року (дата вилучення обєкту лізингу) його вартість значно знизилася. Після вилучення автомобіля згідно зі звітом про оцінку його вартість становила 245215гривень, що еквівалентно 9475,08 доларів США за курсом НБУ на день оцінки 06.08.2017року. Тобто, вартість автомобіля зменшилася на 7474,92 доларів США, що еквівалентно 193450,93 грн. (за курсом НБУ 25.88 грн. станом на 06.08.2017 року).

Просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму відшкодування різниці у вартості автомобіля у розмірі 193 450,93грн., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2901,77грн. та витрати на оплату правової допомоги в сумі 12000 грн..

Рішенням Димитровського міського суду від 08 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Лізинг Україна» - адвокат ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом не повно зясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача різниці між вартістю нового автомобіля та вартістю автомобіля на час повернення.

Відповідачу передано майно, вартість якого становила гривневий еквівалент 16 950дол. США, після вилучення обєкта лізингу вартість транспортного засобу на момент повернення складала гривневий еквівалент 9475,08дол. США.

Тому, в звязку з вчиненням недійсного договору лізингу позивачу було завдано збитків в розмірі гривневого еквіваленту 7474, 92дол. США, що є еквівалентом до національної валюти в розмірі 193450,93 грн. (за курсом НБУ 25,88грн. станом на 06.08.2017 року), які відповідно до ч.2 ст.216 ЦК України підлягають відшкодуванню.

Сплачені відповідачем на користь апелянта лізингові платежі в сумі 126 279,61 грн. у відповідності до положень ст.ст. 216, 1212 ЦК України є відшкодування вартості одержаного, яке полягає у користуванні майном. Тому вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що двостороння реституція можлива лише за умови повернення відповідачу усіх платежів, здійснених ним на виконання договору є безпідставним. Подальший висновок суду щодо нездійснення реституції лізингових платежів ОСОБА_3 створює суттєвий дисбаланс у правах та інтересах сторін нікчемного договору та за суттю не є наміром на приведення сторін у первісний стан є також безпідставним.

Судом було досліджено та надано оцінку обставинам, які не є предметом розгляду справи. Судом не було надано оцінки всім аргументам позивача, тому рішення суду від 08.11. 2018 року суперечить засадам верховенства права та є незаконним і не обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу, копія якого була направлена 01.02.2019 року згідно чеку Укрпошти на адресу ТОВ «Порше Лізинг Україна», ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим. Вказує, що не погоджується з думкою позивача про те, що ним сплачені кошти відшкодування вартості одержаного, яке полягає в користуванні майном в понятті ст.ст.216, 1212 ЦК України.

У разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобовязаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач в свою чергу зобовязаний повернути лізингодавцю майно, а саме обєкт лізингу. Застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину.

В результаті застосування наслідків нікчемного правочину, як їх бачить позивач, він не повернеться до первісного стану, під яким розуміється отримання вартості нового автомобіля 16 950дол. США і до якого він фактично вже повернувся, а отримає неправомірну вигоду. Вважає, що порушиться сам принцип двосторонньої реституції, що передував укладенню недійсного правочину.

Позиція позивача, що сплачені ним за нікчемним правочином кошти в загальній сумі 14058,83дол. США в доларовому еквіваленті є відшкодуванням вартості одержаного, що полягає в користуванні майном, є лише його субєктивною думкою і не ґрунтується на жодних належних та допустимих доказах.

Позивачем не надано суду жодних доказів, які підтверджують вартість користування автомобілем. Вважає, що сплачена ним позивачу сума, яка становить 14058,83дол. США в доларовому еквіваленті та вилучений у нього автомобіль повернуто у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину і позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» про застосування наслідків недійсності правочину як відшкодування різниці у вартості обєкту лізингу є необґрунтованими.

На його думку суд першої інстанції повно та всебічно встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання в режимі відеоконференції з Північним апеляційним господарським судом зявився представник ТОВ «Порше Лізинг Україна»-авдвокат ОСОБА_2. Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його присутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не зявилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності пошкодження автомобіля відповідачем. Суд також звернув увагу на те, що нікчемність договору лізингу встановлена через недотримання нотаріальної форми посвідчення цього договору, в чому відсутня вина відповідача. В якості лізингових платежів ОСОБА_4 сплачено позивачеві загалом 126279,61грн., що еквівалентно 14231,70 дол. США, і ці кошти звернені ТОВ «Порше Лізинг Україна» на свою користь, реституція щодо них не відбувалася і не пропонувалася позивачем як стороною нікчемного договору, а тому вимоги позивача створюють суттєвий дисбаланс у правах та інтересах сторін нікчемного договору і за своєю суттю не є наміром на приведення сторін у первісний стан.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам по справі та узгоджується з положеннями ст.216 ЦК України.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України.

Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Судом встановлено, що 21 травня 2012 року між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3 було укладено договір про фінансовий лізинг №00004904.

Об'єктом лізингу був транспортний засіб марки VW, моделі Polo sedan 1.6 I benzin, 2012 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG058039, двигун № НОМЕР_1, вартість якого складає 16950 доларів США.

24.05.2012 року автомобіль було передано відповідачеві, що підтверджується актом прийому-передачі .

24 січня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис про повернення ТОВ «Порше Лізинг Україна» даного автомобіля у звязку із заборгованістю за договором лізингу.

Відповідно до акту державного виконавця від 30 червня 2017 року автомобіль було повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Згідно звіту №350 про оцінку транспортного засобу від 06.08.2017 року ринкова вартість автомобіля після повернення його до ТОВ «Порше Лізинг Україна» на дату оцінки складає 245215 грн. (у т.ч. ПДВ 40869,17 грн.).

Рішенням Димитровського міського суду від 12 січня 2018 року у цивільній справі №226/1750/17 в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено внаслідок того, що договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчено, а тому він є нікчемним.

Відповідачем ОСОБА_3 за період з 22.05.2012 року по 12.11.2014 року сплачено в якості лізингових платежів ТОВ «Порше Лізинг Україна» 126279,61 грн., що еквівалентно 14231,70 доларів США, що не заперечується позивачем.

Судом першої інстанції встановлено, що договір фінансового лізингу від 21 травня 2012 року, укладений між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_3, нотаріально посвідчено не було.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такий договір є нікчемним відповідно до положень ст.ст. 220,216 ЦК України, якими передбачено, що у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами, що 30 червня 2017 року автомобіль марки Volkwagen моделі Polo sedan 1.6 I benzin, 2012 року виробництва, шасі № XW8ZZZ61ZCG058039, двигун № НОМЕР_1, який знаходився у ОСОБА_3 за договором фінансового лізингу, повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом державного виконавця (а.с.48 т.1).

Також встановлено і не оспорюється сторонами, що відповідачем ОСОБА_3 за період з 22.05.2012 року по 12.11.2014 року сплачено в якості лізингових платежів ТОВ «Порше Лізинг Україна» 126279,61 грн., що еквівалентно 14231,70 доларів США.

ОСОБА_3 вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину не заявлялися.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наслідки недійсності нікчемного правочину застосовано, так як спірний автомобіль повернуто позивачеві в натурі, за оцінкою транспортного засобу від 06.08.2017 року ринкова вартість автомобіля після повернення його до ТОВ «Порше Лізинг Україна» складає 245215 грн. (у т.ч. ПДВ 40869,17 грн.), що еквівалентно 9475 доларам 08 центам США по курсу станом на 06.08.2017 року.

Таким чином, різниця у вартості нового автомобіля і повернутого позивачеві склала 193450,93 грн., що еквівалентно 7474 доларам 92 центам США.

Відповідачем сплачено в якості лізингових платежів ТОВ «Порше Лізинг Україна» 126279,61 грн., що еквівалентно 14231,70 доларів США. Зазначені платежі залишилися в ТОВ «Порше Лізинг Україна», відповідач не ставить питання про їх повернення.

Доводи про те, що відповідачем до 2014 року сплачувалися лізингові платежі, як плата за користування автомобілем, а тому не можуть бути враховані як часткове погашення вартості автомобіля, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами та суперечать положенням ст.216 ЦК України.

За встановлених обставин, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи сторін, проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 367,368, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» - адвоката ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Димитровського міського суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.03.2019 року.

Судді: