22.02.2019 227/5060/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2019 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

за участю:

секретаря судового засідання Заварзіної Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 листопада 2007 року він уклав з відповідачем шлюб. В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, проте рішення станом на день звернення до суду немає. Угода про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами не досягнута. За час перебування у шлюбі, 20.12.2016 року позивач придбав автомобіль вантажний фургон Renault Kangoo, 2012 року випуску. Згідно експертного авто-товарознавчого дослідження вартість зазначеного автомобіля складає 154072 грн. Окрім того, ще до шлюбу з відповідачем позивач придбав двокімнатну квартиру за адресою: вул. Будівельна, 13/10, м. Білозерське, в якій на даний час проживає відповідач. Згідно експертного звіту вартість квартири складає 107200 грн. У звязку з тим, що позивач подав позовну заяву до суду про розлучення з відповідачем, він вирішив зробити розділ майна. Не зважаючи на те, що позивач є єдиним власником вищезазначеної квартири, він вирішив при розділі віддати дану квартиру відповідачу повністю з побутовими приладами, меблями та ремонтом, натомість собі позивач бажає залишити придбаний в шлюбі з відповідачем автомобіль. Різниця у вартості автомобіля і квартири покриється за рахунок того, що квартиру позивач передає відповідачу з усією обстановкою, не вимагаючи нічого поділити. На підставі викладеного позивач просив виділити в його користь і визнати за ним на праві особистої власності автомобіль Renault Kangoo, 2012 року випуску, номер шасі VF1W15B547766508, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 154072,00 грн., та виділити на користь відповідача та визнати за нею на праві особистої власності квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Будівельна, 13/10.

Сторони в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, судові витрати просить покласти на нього. Від відповідача також надійшла заява до суду про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, судові витрати просить залишити за позивачем.

Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви відповідачів про визнання ними позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 24 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 121588, виданого 24 листопада 2007 року Виконкомом Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області (а.с. 11).

Сторони зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Білозерської міської ради № 149 від 12.10.2018 року (а.с. 12).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХО 581827, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу, а саме вантажного фургону малотоннажного Renault Kangoo, 2012 року випуску, номер шасі VF1W15B547766508, реєстраційний номер НОМЕР_1, реєстрація транспортного засобу була проведена 20.09.2016 року (а.с. 13).

Відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 06 листопада 2018 року, проведеного судовим експертом ОСОБА_3, ринкова вартість автомобіля Renault Kangoo, держ. № НОМЕР_1, на теперішній час може становити 154072,00 грн. (а.с. 15-21).

Згідно копії договору купівлі-продажу від 13 липня 1998 року серії ААО № 980693, ОСОБА_1 придбав квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Будівельна, 13/10, договір посвідчено приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_4 (а.с. 24).

Відповідно до копії звіту про оцінку майна № ХВХМСУ390016, проведеної 12.10.2018 року ФОП ОСОБА_5, ринкова вартість вищезазначеної квартири складає 107200,00 грн. (а.с. 28-46).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 64 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

Таким чином, враховуючи, що позивач підтримав позовні вимоги, а відповідачем було визнано позовні вимоги в повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Крім того, суд вбачає, що на адресу суду надійшла заява від колишньої дружини позивача ОСОБА_6 про те, що вона не має ніяких матеріальних претензій до позивача та відповідача, та не має самостійних вимог на предмет спору, тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Враховуючи те, що на квартиру, яка була придбана в шлюбі з позивачем ОСОБА_1Л та ОСОБА_6, ніхто, окрім відповідача, не претендує та рішенням суду не порушуються права інших осіб, суд задовольняє позовні вимоги.

Судові витрати слід залишити за позивачем згідно його заяви, поданої до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 64, 69 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 206, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Виділити із спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, НОМЕР_3, виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 26 квітня 2000 року, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Renault Kangoo, 2012 року випуску, номер шасі VF1FW15B547766508, реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 154072,00 грн.

Виділити із спільної сумісної власності подружжя на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_4, НОМЕР_5, виданий Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області 20 листопада 1997 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнати за нею на праві особистої приватної власності квартиру, розташовану за адресою: Донецька область, м. Добропілля, м. Білозерське, вул. Будівельна, 13/10, вартістю 107200,00 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення суду складені 22 лютого 2019 року. Повний текст рішення виготовлено згідно вимог ч.6 ст.259 ЦПК України 04 березня 2019 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

22.02.2019