Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 286/2881/17

провадження № 61-35583 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області, орган опіки та піклування Житомирської міської ради

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року у складі Кулініча Я. В. та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області (далі - орган опіки та піклування Овруцької РДА Житомирської області), орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

На обгрунтування позовних вимог зазначали, що 23 жовтня 2014 року малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як постраждала від жорстокого поводження батьків, була відібрана у біологічної родини ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 , і поміщена до Овруцької центральної районної лікарні.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 березня

2015 року малолітню дитину ОСОБА_5 відібрано від батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав, та передано під опіку Овруцькій районній державній адміністрації Житомирської області для її подальшого влаштування. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 20 квітня 2015 року № 74, малолітній ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 травня

2015 року № 221, ОСОБА_5 як дитину, позбавлену батьківського піклування, з 12 травня 2015 року влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням на батьків-вихователів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний і психічний розвиток

ОСОБА_5

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2016 року, відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у поверненні малолітньої ОСОБА_5 до батьків, із залишенням її у родині батьків-вихователів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

За час проживання ОСОБА_5 у дитячому будинку сімейного типу родини

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ними було проведено повне медичне обстеження стану здоров`я ОСОБА_5 , дитина пройшла ряд курсів реабілітації щодо її діагнозу - двобічний параліч Ерба, наслідків перенесеної пологової травми, верхнього млявого парапарезу. З 24 червня 2015 року дитині встановлено інвалідність дитинства за діагнозом «В`яла диплегія верхніх кінцівок зі стійкими важкими руховими порушеннями. Супутні захворювання - затримка мовного розвитку, білково-енергетична недостатність». За станом здоров`я малолітня ОСОБА_5 має особливі потреби, у тому числі потребує постійного догляду, реабілітаційних заходів та проходження лікування, який можуть забезпечити їй батьки-вихователі. Для малолітньої ОСОБА_5 у родині ОСОБА_1 та ОСОБА_2 створено усі умови для її повноцінного розвитку і проживання, зокрема виділено окрему кімнату, дитяче ліжко, стільчик, столик для годування та розвивальних занять, шафу, комод, одяг та взуття відповідно до її віку та сезонних потреб, предмети гігієни, іграшки, дитячий посуд, велосипед тощо. Між малолітньою ОСОБА_5 та батьками-вихователями встановився тісний психологічний контракт, її адаптація до нових умов проживання та виховання пройшла успішно, а дитина позитивно змінилася - стала веселою, активною та емоційною, набрала вагу. Натомість біологічний батько - ОСОБА_4 за два з половиною роки навідав доньку лише три рази, а мати ОСОБА_3 - п`ять разів, кожен із їх візитів складав не більше 20-30 хвилин, що не свідчить про позитивні зміну у ставленні відповідачів до виховання дитини.

Посилаючись на наведене, позивачі просили позбавити ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня

2017 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , оскільки позивачами не доведено умисного ухилення біологічних батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від виконання батьківських обов`язків після відібрання дитини. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що відповідачі позбавлені можливості належно здійснювати батьківське піклування та, що між сторонами існує непорозуміння з питань організації зустрічей батьків з дитиною.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за обставин, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону є неможливим, за умови їх умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Разом з тим, доводи позивачів про умисне ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_5 спростовуються їх активним бажанням навідувати дитину у родині батьків - вихователів протягом 2017 року, що підтверджується письмовими доказами, поясненнями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також наміром ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернути малолітню ОСОБА_5 у свою сім'ю, що підтверджується наявністю у провадженні суду спору про повернення дитини. Відповідачі відсутні у списках нарко- та алкоголезалежних громадян, мають житло, позитивно характеризуються за місцем проживання, обробляють земельну ділянку, ОСОБА_4 офіційно працевлаштований, у їх сім`ї виховуються двоє малолітніх синів, 2016 та 2017 року народження, щодо яких ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована посиланням на те, щооскаржувані судові рішення не відповідають якнайкращому забезпеченню інтересів самої малолітньої

ОСОБА_5 , з огляду на покращення стану здоров`я дитини після відібрання її у біологічних батьків, створення батьками-вихователями середовища для повноцінного розвитку дитини та їх кращим порівняно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 матеріальним забезпеченням. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій про небайдуже ставлення біологічних батьків до дитини не відповідають обставинам справи. Так, з моменту ухвалення рішення Овруцьким районним судом Житомирської області від 21 грудня 2017 року, відповідачі жодного разу не навідували дитину, що не може оцінюватися як їх бажання піклуватися про дитину, а лише свідчить про їх бажання отримувати пенсію по інвалідності, яка призначена малолітній ОСОБА_5

Відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повернуто без розгляду ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлені судами фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій установлено, що батьками малолітньої

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 , які не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

З жовтня 2014 року ОСОБА_5 у родині біологічних батьків не проживає, оскільки була госпіталізована до Овруцької центральної районної лікарні через неналежне виконання батьками своїх обов`язків та жорстоке поводження з дитиною (дитина мала невідповідну її віку вагу, відставала в розвитку та мала вроджену ваду - правобічний парапарез).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26 березня

2015 року малолітню ОСОБА_5 відібрано у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав та передано під опіку Овруцькій районній державній адміністрації Житомирської області для її подальшого влаштування. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з

27 листопада 2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 20 квітня 2015 року № 74, малолітній ОСОБА_5 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 травня

2015 року № 221, ОСОБА_5 як дитину, позбавлену батьківського піклування, з 12 травня 2015 року влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розташованого по АДРЕСА_1 . Цим же рішенням на батьків-вихователів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний і психічний розвиток

ОСОБА_5

26 червня 2015 року ОСОБА_5 встановлено діагноз «В`яла диплегія верхніх кінцівок зі стійкими важкими руховими порушеннями», що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 червня

2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 20 липня 2016 року позов органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , третя особа - Коростенська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав, зустрічний позов ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 до органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про повернення дитини, залишено без задоволення.

Згідно повідомлення Органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради від 16 листопада 2017 року № 21/7007 зустрічі біологічних батьків ОСОБА_5 та вихованки дитячого будинку сімейного типу родини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за участі соціального працівника Житомирського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді мали місце 24 жовтня 2016 року, 01 грудня 2016 року, 18 березня 2017 року, 18 квітня 2017 року та 24 жовтня 2017 року.

Орган опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області у висновку від 02 листопада 2017 року вважав недоцільним позбавлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від

27 лютого 1991 року № 789-ХІІ,зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Системне тлумачення положень пункту 2 частини першої статті 164 та статті 165 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Установивши, що після відібрання малолітньої ОСОБА_5 у батьків

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без позбавлення їх батьківських прав, відповідачі переглянули своє ставлення до виконання ними батьківських обов`язків, а також способу життя, зокрема перестали вживати алкогольні напої та наркотичні речовини, обробляють земельну ділянку (0,95 га), від чого мають дохід, ОСОБА_4 офіційно працевлаштувався, належне виконання ними батьківських обов`язків відносно двох малолітніх синів - ОСОБА_11 , 2016 року народження, та ОСОБА_12 , 2017 року народження, їх намагання підтримувати відносини з донькою з метою повернення її до сім`ї біологічних батьків, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні вимог про позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5

Доводи касаційної скарги про те, що оскаржувані судові рішення є недостатньо обгрунтованими та суперечать інтересам малолітньої дитини, не є переконливими.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня

2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09).

При цьому ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від

07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зауважує, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, суди першої та апеляційної інстанцій надали належну оцінку наявним у справі доказам, на підставі яких достатньо повно установили обставини, що мають значення для справи, урахували наведені вище вимоги законодавства, бажання батьків піклуватися про неповнолітню ОСОБА_5 , їх позитивні характеристики за місцем проживання, дійшли обгрунтованого висновку про те, що в найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з батьками та рідними братами.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувана судові рішення є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21 грудня

2017 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 28 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик