ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3511/19 Справа № 212/6290/18 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Криворізький центральний рудоремонтний завод»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської від 29 листопада 2018 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ :

В серпні 2018 року позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод» (далі - ПрАТ «КЦРЗ» ) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим, висновком МСЕК у 2017 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у загальному розмірі 40 %, безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на свою користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «КЦРЗ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв'язку з ушкодженням здоров'я, у розмірі 16 000,00 грн.

Стягнуто з ПрАТ «КЦРЗ» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В решті позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «КЦРЗ» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що у позивача виникло професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПрАТ «КЦРЗ», але й на інших підприємствах, що підтверджується Актом розслідування професійного захворювання.

Зазначає, що позивачу встановлено лише 40% втрати професійної працездатності і при цьому не встановлена інвалідність, тому він може виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт.

Крім того, матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним, необґрунтованим та не відповідає сталій судові практиці при розгляді аналогічних справ.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач та його представник ОСОБА_2, кожен окремо, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду залишити без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу відповідача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 25 лютого 1988 року по 08 квітня 1993 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював на Криворізькому центральному рудоремонтному заводі гірничо збагачувального обладнання ім. 60 річчя СССР, правонаступником якого є ПрАТ «КЦРЗ» (а.с. 9-10).

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 травня 2016 року, причиною виникнення профзахворювання позивача є вібрація локальна, коректований еквівалентний рівень віброшвидкості в дБ: 117 при гранично допустимому до 112. Статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль, кг/с: за участю м'язів тулуба та ніг - для чоловіків - 240000 при гранично допустимому 100000. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30°/понад 30°, % зміни: 40,6/- при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 230 при гранично допустимих до 100 (а.с. 20-21).

Медичним висновком ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини № 385 від 10 березня 2016 року позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ступеня, від дії локальної вібрації з синдромом вегетативно-сенсорної поліневропатії, двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ступеня), періартроз ліктьових суглобів, деформуючий артроз дрібних суглобів кистей, вегетативно-трофічні порушення на кистях, радикулопатія попереково-крижова L4,L5,S1, білатеральна з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійкий больовий синдром (а.с. 18-19).

Висновком МСЕК від 02 серпня 2016 року позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності - 25% - вібраційна хвороба та 15% - радикулопатія (а.с. 23).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 27 червня 2017 року позивачу було повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності - 25% - вібраційна хвороба та 15% - радикулопатія (а.с. 24).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «КЦРЗ» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у звязку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

З Акту розслідування професійного захворювання № 2 від 06 травня 2016 року вбачається, що причиною виникнення хронічних професійних захворювань позивача зазначено роботу впродовж 18 років 8 місяців в шкідливих умовах (а.с. 20-зворот). Зокрема працею на Криворізькому центральному рудоремонтному заводі гірничо збагачувального обладнання ім. 60 річчя СССР, правонаступником якого ПрАТ «КЦРЗ» з 25.02.1988 року по 08.04.1993 рік, та з 11.02.2003 року по 22.05.2003 рік на посаді стропальником в об'єднаний сталефасоноливарний цех термообрубної дільниці 5-го розряду, стропольником термобрубної дільниці четвертого розряду, стропольником термобрубної дільниці четвертого розряду термообрубного цеху, та в термообрубувальному цеху обрубувачем третього розряду. Внаслідок недосконалості робочого місця, позивач підпадав під вплив вібрації, рівень якої, перевищував нормативні показники. (а.с. 9-10, 12-15).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ПрАТ «КЦРЗ», яким було допущено перевищення еквівалентного рівня загальної вібрації.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено актом розслідування хронічного професійного захворювання від 06 травня 2016 року.

Тому посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що професійне захворювання внаслідок його роботи не тільки на ПрАТ «КЦРЗ», але й на інших підприємствах є безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 06 травня 2016 року, причиною професійного захворювання позивача є його робота, зокрема на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення зокрема і ПрАТ «КЦРЗ» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, а тому саме на роботодавця покладається обовязок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги, що позивачу встановлено лише 40% втрати професійної працездатності і при цьому не встановлена інвалідність, тому він може виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, оскільки висновком МСЕК від 02 серпня 2016 року встановлено, що позивач первинно втратив 40 % професійної працездатності, що є підставою для покладання обовязку на відповідача відшкодувати моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, період роботи на підприємстві відповідача, тяжкість вимушених змін його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.

Суд першої інстанції при постановленні рішення правильно встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, які потягли за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Криворізький центральний рудоремонтний завод», - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 березня 2019 року.

Головуючий:

Судді: