Справа № 346/3019/18
Провадження № 22-ц/4808/641/19
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду в складі судді Веселова В.М., ухвалене 6 березня 2019 року в м. Коломиї Івано-Франківської області, у справі за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади про зобов`язання внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади про зобов`язання внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що з 11 березня 2016 року працював на виборній посаді старости с. Сопів Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади. З 11 серпня 2017 року його звільнено за власним бажанням. Однак, в порушення норм трудового законодавства йому при звільненні не було видано трудову книжку та проведено повний розрахунок. Натомість, відповідач вимагав у нього підписати певні документи. За результатами його численних звернень, в тому числі письмових, трудову книжку видано тільки 05.06.2018 року . Відтак, відповідач зобов`язаний внести новий запис про звільнення, зазначивши в трудовій книжці датою звільнення фактичний день видачі трудової книжки - 5 червня 2018 року.

Посилаючись на ч.5 ст. 235 КзПП України вважає, що Печеніжинська селищна рада ОТГ зобов`язана виплатити йому середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки. На адвокатські запити відповідач не надав інформації про його доходи, посадовий оклад та середньомісячну заробітну плату. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу розрахований, виходячи з середньої заробітної плати приблизно в розмірі 6 000 грн, та становить 54 000 грн.

Також вказує, що незаконні дії відповідача призвели до позбавлення його засобів для існування через неможливість працевлаштуватись без трудової книжки, що спричинило душевні переживання та втрату спокою. Також для нормалізації своїх життєвих зв`язків йому був необхідний додатковий час та зусилля . Враховуючи ці обставини просив стягнути з Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади 50 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 6 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з заявою за вирішенням трудового спору при звільненні позивач звернувся пропустивши передбачений законом строк і підстав для його поновлення не встановлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, ухвалити нове про задоволення позову. Вважає рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновок суду про пропуск без поважних причин позовної давності таким, що не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи.

Так, відповідач з 11 серпня 2017 року по 5 червня 2018 року не видавав йому трудову книжку, на усні та письмові звернення не реагував. Тому вчинення порушення було триваючим, закінчилось тільки 5 червня 2018 року. Саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Позов пред`явлено в місячний строк відповідно до вимог ст. 233 КЗпП. Натомість, висновок суду, що початком перебігу позовної давності є дата отримання копії рішення про припинення повноважень старости від 11 серпня 2017 року, є неправильним, оскільки це рішення він не оскаржує.

Більше того, згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (провадження №61-8881св18) позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу взагалі не обмежується строками позовної давності.

Неправильно судом також застосовано ст. 261 ЦК України, оскільки не зазначено чи є позовні вимоги обґрунтованими, висновки з цього питання є суперечливими. А відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду в постанові від 7 листопада 2018 року по справі №372/1036/15-ц позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Вказує, що жодних листів від селищної ради про необхідність з`явитися за трудовою книжкою він не отримував. Вважає їх, а також акт про відмову отримати трудову книжку від 11 серпня 2017 року, підробленими. Від отримання трудової книжки ніколи не відмовлявся, а відповідач не зміг пояснити, чому жодного разу не відповів на його звернення з цього приводу.

У відзиві на апеляційну скаргу Печеніжинський селищний голова ОТГ Довірак І.В. та представник Лубів А.М. вважають рішення законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає до задоволення. Вказують, що судом вірно застосовано до спірних правовідносин позовну давність. Оскільки ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права, отримавши копію рішення про припинення повноважень старости від 11 серпня 2017 року, тому перебіг місячного строку відповідно до ст. 233 КЗпП України почався саме з цієї дати. Доказів поважності пропуску цього строку ним суду не надано.

Зазначають, що при звільненні позивачу на підставі ст. 116 КЗпП у встановлений законом строк проведено повний розрахунок, також видавалась трудова книжка, яку останній відмовився отримувати. В зв`язку з цим головою селищної ради було видано розпорядження про створення комісії з числа працівників, якими складено акт про відмову в отриманні трудової книжки. Крім того, на вимогу в отриманні трудової книжки в установлений строк ОСОБА_1 направлялись письмові відповіді, проте для отримання трудової книжки він не з`являвся.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Микитюк Р.В. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представники Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили. Враховуючи подання відзиву на апеляційну скаргу, необхідність добросовісного користування своїми процесуальними обов`язками, що передбачає обов`язок цікавитися розглядом справи, колегія суддів дійшла висновку, що їхня неявка розглядові справи відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає.

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта Федюка Р.І. - адвоката Микитюка Р.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

За змістом ч.ч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною першою ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 17 статті 4 вказаного закону визначено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету (ст.2 Закону). Відповідно до ст. 3 посадами в органах місцевого самоврядування є в тому числі виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах та виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 11.03.2016 року обраний на посаду старости с .Сопів Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади Коломийського району. Відповідний запис про це зроблено в його трудовій книжці (а.с. 18).

В зв`язку із поданою позивачем заявою про дострокове припинення повноважень старости на підставі рішення сесії ради від 11.08.2017 року №1217-20/2017 його звільнено з цієї посади на підставі п.1 ст. 79 ЗУ «Про місцеве самоврядування» (а.с. 18,38,41,42).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 покликався на порушення відповідачем його трудових прав, що полягає у несвоєчасній видачі трудової книжки, а це є підставою для зміни дати звільнення, стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди. Відтак, спір виник з приводу дотримання процедури звільнення.

За положеннями ст. 14-1 ЗУ «Про місце самоврядування» в редакції, що діяла на час обрання ОСОБА_1 старостою, визначено, що староста є посадовою особою місцевого самоврядування.

Центральною виборчою комісією надано «Роз`яснення щодо порядку реєстрації обраних депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, міських, районних у містах, сільських, селищних рад, сільських, селищних, міських голів та старост сіл, селищ» №381 від 02.10.2015 року (в редакції чинній на час працевлаштування ОСОБА_1 11.03.2016 року), відповідно до яких повноваження сільського, селищного, міського голови, старости села, селища починаються з моменту оголошення відповідною сільською, селищною, міською виборчою комісією на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради рішення про його обрання.

В редакції Закону, що діяв на час вирішення спору, визначено, що староста є виборною посадовою особою місцевого самоврядування.

Посада старости сільської ради відноситься до шостої категорії посад в органах місцевого самоврядування (абзац восьмий частини першої статті 14 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування»). Разом з тим, визначення категорії для старост відбулось на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо статусу старости села, селища», що вступив в силу 12.03.2017 року.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Такі висновки містяться в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року за результатом розгляду справи № 724/1656/16-ц.

Зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки він виник щодо звільнення ОСОБА_4 з публічної служби.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції помилково розглянув позовну заяву в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цьогоКодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пункт 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, провадження у справі слід закрити, роз`яснивши Федюку Р.І. право звернутися з відповідними вимогами в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 374, 377, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 6 березня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печеніжинської селищної ради Об`єднаної територіальної громади про зобов`язання внесення запису до трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О. В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 28 травня 2019 року.