Ухвала

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 761/23155/18

провадження № 61-8346 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду із вказаним позовом, та просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь дитини ОСОБА_5 , щомісячно у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття, крім того, просила стягнути аліменти за минулий період з березня по травень 2018 року у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) та додаткові витрати на дитину у розмірі 6 тис грн щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини доходу ОСОБА_1 , але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 у розмірі 3 тис. грн щомісячно. Позов ОСОБА_4 у частині стягнення аліментів за минулий період залишено без задоволення. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2018 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів змінено у частині визначення розміру аліментів. Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини доходу але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2018 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові. У решті рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 2 жовтня 2018 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У травні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини доходів відповідача, але не менше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 16 червня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом ураховано, що ціна позову не перевищує встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та досліджено й взято до уваги: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта