Ухвала

31 травня 2019 року

м. Київ

справа № 369/11402/16-ц

провадження № 61-10246ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго», за участю третьої особи - первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України приватного акціонерного товариства «Київобленерго», про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Київобленерго» (далі - ПрАТ «Київобленерго») про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до пункту 3 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року.

Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року до 20 листопада 2018 року у розмірі 167 083,20 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 2 773,20 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «Київобленерго» від 25 листопада 2016 року № 1991-к про звільнення 25 листопада 2016 року з посади заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника з комерційної роботи комерційної дільниці Ірпінського районного підрозділу ПрАТ «Київобленерго» з 26 листопада 2016 року.

Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 листопада 2016 року до 20 листопада 2018 року у розмірі 300 509,55 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Київобленерго» на користь держави судовий збір у розмірі 6 108,90 грн.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у травні 2019 року, ПрАТ «Київобленерго» просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Право заявника на апеляційний перегляд справи було забезпечено.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанцій, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована у розділі «Загальні положення» цього Кодексу, яка поширюється і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому суд дослідив та взяв до уваги предмет позову, складність справи,ціну позову, яка не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржуються, у касаційній скарзі не зазначені.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що судові рішення, які оскаржуються, прийняті у малозначній справі, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Київобленерго», за участю третьої особи - первинної профспілкової організації Незалежної галузевої профспілки енергетиків України приватного акціонерного товариства «Київобленерго», про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв