Справа № 462/495/18 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2692/18 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , представників ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Негря Г.Ю., Колодій Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недонарахованої заробітної плати,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 в лютому 2018 року через свого представника ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, зменшивши в подальшому позовні вимоги та просив стягнути із до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» недораховану заробітну плату за період з 05 червня 2012 року по 08 листопада 2017 року в сумі 72974 грн. 29 коп. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 05 червня 2012 року він був прийнятий учнем апаратника хімводоочищення четвертої групи в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1.

02 липня 2012 року його було переведено апаратником хімводоочищення четвертої групи цього ж цеху ТЕЦ-1.

02 січня 2013 року був переведений на посаду інженера на час відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу.

10 квітня 2015 року йому продовжено строк трудового договору на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу.

24 грудня 2015 року був переведений на посаду інженера другої категорії на час відпустки по догляду за дитиною працівника в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1.

12 квітня 2017 року був переведений на постійне місце праці на посаду інженера другої категорії хімічного цеху ТЕЦ-1.

08 листопада 2017 року він був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Протягом всього періоду роботи відповідач порушував законодавство про працю, що призвело до недонарахування та недоплати йому за вищевказаний період належної йому заробітної плати. Відтак, при нарахуванні заробітної плати відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки та Угоди між Львівською міською радою та Львівським обласним об`єднанням організацій роботодавців на 2012-2013 роки.

ЛМКП «Львівтеплоенерго» всупереч вищезазначеним положенням законодавства, самостійно встановлювався розмір мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до не нарахування та, відповідно, виплати йому не в повному розмірі заробітної плати протягом спірного періоду, в тому числі за період з 05 червня 2012 року по 01 січня 2013 року, коли він працював апаратником хімводоочищення четвертої групи хімічного цеху ТЕЦ-1 і йому нараховувалася заробітна плата по тарифній ставці, та з 02 січня 2013 року по 08 листопада 2017 року, коли він працював інженером хімічного цеху ТЕЦ-1 і йому нараховувалася заробітна плата згідно посадового окладу. Відповідач при нарахуванні йому заробітної плати за період з червень 2012 року по листопад 2017 року застосував коефіцієнт Z (співвідношення по підгалузях та за видами робіт) в розмірі не - 1,62, а - 1,37, що є порушенням положень регіональних угод. За наведеного, позивач просив стягнути на його користь недораховану йому заробітну плату за період з 05 червня 2012 року по 08 листопада 2017 року в сумі 72974 грн. 29 коп. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 29666 /двадцять дев`ять тисяч шістсот шістдесят шість/ грн. 00 коп. невиплаченої заробітної плати, що присуджені йому без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_3 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» в дохід держави 704, 80 грн. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що коефіцієнти співвідношень тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду (групи кваліфікації), які були передбачені в додатку №1 до тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки, Міської угоди на 2012-2013 роки, а саме: „Експлуатація устаткування ТЕЦ - 1,62" та „Ремонт, налагодження, обслуговування електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ - 1,59" є спеціальними нормами права порівняно із коефіцієнтом 1,37 - „Експлуатація устаткування котелень, теплових та електричних мереж", тому, саме вони підлягають застосуванню при розрахунку посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, які виконують дані роботи в ТЕЦ.

Вказує, що право на встановлення доплати за несприятливі умови праці виникає у працівника не за професією, за якою він працює, не за посадою, яку він обіймає, а за виконання відповідних видів робіт, на яких визнано важкі та шкідливі, або особливо важкі та особливо шкідливі умови праці згідно з атестацією робочого місця.

На думку скаржника, стягненню з Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_3 підлягає сума в розмірі 72 974,29 грн. недорахованої заробітної плати за період з 05 червня 2012р. по 08 листопада 2017р. згідно розрахунків позивача.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким стягнути з Львівського міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго" на користь ОСОБА_3 72 974,29 грн. невиплаченої заробітної плати без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів;

В іншій частині просить залишити рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги та пояснення представників ЛМКП «Львівтеплоенерго» - Негря Г.Ю., Колодій Г . С. на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відсутні враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з тих обставин, що за період з червня 2012р. до грудня 2012р. підприємством було враховано зміну розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на відповідні роки та застосовано коефіцієнти 1,2, 1,35, 1,62, а тому сума недорахованої заробітної плати ОСОБА_3 за цей період становила 4587 грн.; за період з січня 2013р. по грудень 2015р. з врахуванням встановленого державою розміру мінімальної заробітної плати та із застосуванням коефіцієнтів 1,2, 1,37 та 2,0, сума недорахованої заробітної плати за цей період становила 25079 грн.; за період з січня 2016р. по листопад 2017р. перерахунок не здійснювався, оскільки підприємство дотримувалося усіх державних гарантій. Судом не встановлено, що за спірний період з червня 2012 року по листопад 2017 року відповідачем недораховано 72974,29 грн.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

У відповідності до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Формування тарифної сітки (схеми посадових окладів) провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником).

Статтею 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно із ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Судом встановлено, що 05 червня 2012р. ОСОБА_3 був прийнятий учнем апаратника хімводоочищення четвертої групи в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1. 02 липня 2012р. його було переведено апаратником хімводоочищення четвертої групи цього ж цеху ТЕЦ-1.

02 січня 2013р. був переведений на посаду інженера на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу.

10 квітня 2015р. йому продовжено строк трудового договору на час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку іншого працівника до фактичного виходу його на роботу.

24 грудня 2015р. був переведений на посаду інженера другої категорії на час відпустки для догляду за дитиною працівника в хімічний цех Теплоелектроцентралі-1.

12 квітня 2017р. був переведений на постійне місце праці на посаду інженера другої категорії хімічного цеху ТЕЦ-1.

08 листопада 2017р. позивач був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 14 листопада 2013р., визнано ОСОБА_5 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП, і накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510 /п`ятсот десять/ грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.41 КУпАП, а саме за порушення вимог законодавства про працю: п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України" та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України "Про оплату праці", тарифна ставка розраховувалась з 01 липня 2010 р. по 30 квітня 2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744 грн. при встановлення Законом України "Про державний бюджет України на 2010 рік" мінімальної заробітної плати з 01 січня 2010 р. - 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01 травня 2012 р. по 30 квітня 2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України "Про державний бюджет України на 2012 рік" мінімальної заробітної плати з 01 квітня 2012 р. - 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01 травня 2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922 грн., при встановленні Законом України "Про державний бюджет України на 2013 рік" мінімальної заробітної плати з 01 січня 2013 р. - 1147 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України.

Виходячи з наведеного з 01 травня 2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду - становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду - становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. - 3986 грн., начальник цеху - 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки; в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата.

За наведеного встановлено, що на підприємстві мало місце порушення трудових прав на належний рівень оплати праці, в тому числі і до позивача.

З окремої ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 26 лютого 2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд першої інстанції вірно врахував те, що судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки і ця обставина не потребує додаткового доведення.

З відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 17 березня 2014р. № 02-1175/04 та від 02 червня 2014р. №06-16/3740 проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти порушення вимоги п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 рр., ст.96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» - тобто при розроблені тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на Підприємстві встановлено мінімальні годинні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлено Галузевою угодою на 2010-2012рр., та порушено вимоги ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» якими передбачено проведення виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, окрім цього, окрім цього встановлене заниження розмірів окладів керівників, професіоналів, фахівців, службовців і робітників.

Зі Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013 рр. стверджується, що коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника I розряду - професіонали без категорії - 2,00, а інженери II категорії - 2,10.

Застосування до позивача даних коефіцієнтів за період з 02 січня 2013р. по 23 грудня 2015р. та за період з 24 грудня 2015р. по 08 листопада 2017р. сторонами не оспорюються.

Додатком №1 до тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014рр., коефіцієнти співвідношень мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду - з експлуатації устаткувань котелень, теплових та електричних мереж становить 1,37, а з експлуатації устаткування ТЕЦ - 1,62.

З додатку №3 "Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників" ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колекливного договору вбачається, що у наведеному там переліку професій відсутня професія "інженер".

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №186 від 21 липня 2010р. вбачається, що з 01 липня 2010 року мінімальну тарифну ставку робітника першого розряду встановлено в розмірі 892,8 грн. (з розрахунку мінімальної заробітної плати 744 грн.), а ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з 01.07.2010р. становить 888 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №150 від 23 квітня 2012р. вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01 травня 2012 року встановлено в розмірі 1042,80 грн., а ст. 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік`передбачено мінімальну заробітну плату станом на 01 травня 2012 рік - 1094 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №170 від 29 квітня 2013р. вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01 травня 2013 року встановлено в розмірі 1106,40 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік`передбачена мінімальна заробітна плата станом на 01 травня 2013 рік - 1147 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №176 від 30 квітня 2014 вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01 травня 2014 року встановлено в розмірі 1152 грн., а з наказу №264 від 27 червня 2014р. - 1204,80 грн., а ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата станом на травень 2014 року становила 1218 грн., а з липня 2014 року - 1218 грн.

З копії наказу ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40 від 02 лютого 2015р. вбачається, що мінімальну тарифну ставку робітника І розряду з 01 лютого 2015 року встановлено в розмірі 1376,40 грн., а з наказу №221 від 05 червня 2015р. - 1461,60 грн., і ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачає, що мінімальна заробітна плата з січня 2015р. становила 1218 грн., а з 1 вересня 2015р. - 1378 грн.

Статтею 9 Закону України "Про колективні договори і угоди" визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оплату праці" суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Судом встановлено, що лише в Територіальній угоді, а саме в додатках №№ 1 і 6 до тарифної частини угоди сторонами була визначена формула розрахунку місячної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт, та формула розрахунку місячного посадового окладу керівників, професіоналів, фахівців, за умовами яких місячна тарифна ставка розраховувалась, як мін.з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт), а місячний посадовий оклад, розраховувався за такою формулою: мін. з/плата*1,2*Z (коефіцієнт співвідношення по підгалузям та за видами робіт)* Х (коефіцієнт співвідношення по професії, посаді).

Відповідно до постанови Первинної профспілкової організації ЛМКП «Львівтеплоенерго» №40-12 від 22 листопада 2012р., у зв`язку з підписанням Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднаннями роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014рр., було постановлено розрахунок, за яким місячні посадові оклади керівників, професіоналів, фахівців розраховуються згідно додатків № 5, 6, 7 до Територіальної угоди на 2012-2014рр., а саме за формулою: Мін. зарплата х 1,2 /галузевий коефіцієнт/ х Z - 1,37 /коефіцієнт співвідношення тарифної ставки робітника I розряду основної професії- експлуатація устаткування котелень, теплових та електричних мереж), х Х (коефіцієнт співвідношення розмірів посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців до тарифної ставки робітника I розряду основної професії, згідно з додатками №5, 6, 7).

Відтак, застосування умов територіальних угод є обов`язком відповідача і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством.

Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги покликання представника позивача на те, що відповідачем не було взято до уваги положення Угоди між виконавчим комітетом Львівської міської ради, Об`єднанним профспілок Львівщини та Львівским обласним об`єднанням організацій робітників на 2012-2014 роки (Міської угоди), якою передбачений інший коефіцієнт співвідношення по підгалузях та за видами робіт, ніж той, що застосовується відповідачем, а тому такий має становити 1,37, а не - 1,62, а тому наданий позивачем розрахунок суми недорахованої заробітної плати у розмірі 72974 грн. 29 коп. є невірним, оскільки таке спростовується поясненнями представника відповідача та вищенаведеними доказами по справі.

Згідно розрахунку недорахованої заробітної плати ОСОБА_3 вбачається, що за період з червня 2012р. до грудня 2012р. підприємством було враховано зміну розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет» на відповідні роки та застосовано коефіцієнти 1,2, 1,35, 1,62, а тому сума недорахованої заробітної плати за цей період становить 4587 грн.; за період з січня 2013р. по грудень 2015р. з врахуванням встановленого державою розміру мінімальної заробітної плати та із застосуванням коефіцієнтів 1,2, 1,37 та 2,0, сума недорахованої заробітної плати за цей період становить 25079 грн.; за період з січня 2016р. по листопад 2017р. перерахунок не здійснювався, оскільки підприємство дотримувалося усіх державних гарантій. Загальний розмір недорахованої заробітної плати ОСОБА_3 за весь спірний період становить 29666 грн.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги вказаний розрахунок, оскільки лише умовами тарифної частини Територіальної угоди було передбачено відповідні формули розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), в той час, як інші документи (Регіональна угода, Галузева угода) такої формули не містили, а тому підлягає до стягнення сума недонарахованої позивачу заробітної плати за період з червня 2012р. по грудень 2015р. - 29666 грн., а за решту періоду підприємство дотримувалося усіх державних гарантій.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, щорозглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанов складено 03 червня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.