Справа № 303/4240/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань : Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними результатів електронних торгів і застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції у Закарпатськівй області на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року перший заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» (далі - ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця») звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання недійсними результатів електронних торгів, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивував тим, що 05 травня 2015 року за результатами електронних торгів здійснено продаж нерухомого майна, що перебувало на праві господарського відання у ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем електронних торгів та в подальшому власником спірної будівлі стала громадянка ОСОБА_1 як така, що запропонувала найвищу цінову пропозицію 4 622 978,15 грн.

На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебувало зведене виконавче провадження за 44 виконавчими документами про стягнення з ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» 1 485 991,70 грн, з яких 14 виконавчих документів на суму 45 237,29 грн щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та 9 виконавчих документів на суму 609 466,55 грн про стягнення заборгованості на користь управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі.

Решту коштів, отриманих від реалізації майна використано на погашення грошових зобов`язань перед державою, іншими особами, при цьому, не враховано, що на примусове задоволення таких вимог поширювався мораторій згідно із Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

За результатами електронних торгів кошти, що надійшли від продажу реалізованого майна та спрямовані на погашення заборгованості із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, склали лише 654 703,84 грн. Натомість, основну суму коштів одержаних від реалізації державного нерухомого майна, спрямовано на погашення заборгованості ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» перед іншими кредиторами та перераховано боржнику. При цьому, державним виконавцем не враховано, що вартість спірного нерухомого майна, яке виставлено на торги становила 2 871 415,00 грн, у той час як заборгованість із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування склали лише 654 703,84 грн, а відтак примусова реалізація спірного нерухомого майна в рамках зведеного виконавчого провадження відбулась з порушенням вимог закону.

Прокурор вважає, що державним виконавцем не враховано, що з 01 січня 2013 року набрав чинності, яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

Положення Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» поширюються лише щодо об`єктів нерухомого майна, інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цього підприємства. Фактичне використання чи невикористання цього майна у господарській діяльності підприємства в силу зазначеного Закону - не має визначального значення.

З огляду на вид і склад майна, яке було реалізоване на електронних торгах, дії та висновки державного виконавця про те, що спірне нерухоме майно не забезпечувало ведення виробничої діяльності боржника - ДП МО України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», як на підставу незастосування мораторію, не відповідають вимогам закону.

За таких обставин вважає, що зведене виконавче провадження із включенням до нього виконавчих документів про стягнення боргів, які підпадають під дію мораторію, призвело до недотримання заборони на примусову реалізацію майна державного підприємства, а тому неможливо розмежувати у реалізованому майні частину, яка стосується задоволення вимог, що не підпадають під дію мораторію.

Отже реалізація майна на електронних торгах відбулася з порушенням встановленого мораторію, а тому укладена за результатами торгів угода не відповідає вимогам закону.

Дії державного виконавця щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації з прилюдних торгів, а також щодо його оцінки, безпосередньо формують суттєві умови угод купівлі-продажу, а тому можливість їх окремого оскарження у порядку статей 383-387 ЦПК України не усуває тієї обставини, що незаконні дії державного виконавця можуть бути одночасно і підставою недійсності укладеного на електронних торгах правочину внаслідок недодержання в момент його вчинення вимог закону.

Окрім цього, державним виконавцем при передачі спірного нерухомого майна для реалізації на електронних торгах порушено статтю другу Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», оскільки для задоволення вимог кредиторів, на які не поширюється дія вказаного закону, достатньо було 654 703,84 грн, а не 2 871 415,00 грн (вартість оцінки спірного нерухомого майна).

Також державним виконавцем не враховано, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства. Відповідно до частин 2,3 цього закону, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

За наведених обставин позивач просив суд :

-Визнати дії Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними;

-Визнати недійсними результати електронних торгів та скасувати протокол проведення електронних торгів від 5 травня 2015 року №78777;

-Застосувати наслідки недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 5 травня 2015 року №78777 щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 - шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі в повне господарське відання державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця»;

-Зобовязати Реєстраційну службу Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (готель) загальною площею 714,30 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 за громадянкою ОСОБА_1 та зареєструвати право власності на вказане майно за Міністерством оборони України, а право повного господарського відання - за державним підприємством Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2018 року провадження у справі за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» в частині вимог до Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про зобов`язання вчинити дії - закрито.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпастької області від 16 листопада 2018 року позов задоволено.

Визнано дії Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними.

Визнано недійсними результати електронних торгів та скасовано протокол проведення електронних торгів від 5 травня 2015 року №78777.

Застосовано наслідки недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 5 травня 2015 року №78777 щодо відчуження нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 - шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі в повне господарське відання державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а державному підприємствуМіністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» повернути ОСОБА_1 кошти в сумі 4 622 978 гривень 15 копійок.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує на те, що Головне територіальне управління юстиції в Закарпатській області реалізовуючи майно державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільня» діяло у межах та у спосіб визначений статтею 658 ЦК України, статтями 33, 62 Закону України «Про виконавче провадження» та п.3.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна». Що на майно, яке було продано з електронних торгів, не поширюється мораторій, оскільки воно не використовувалось боржником у виробничій діяльності. Що стосується дій державного виконавця до призначення прилюдних торгів, а саме щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню у порядку, передбаченому Законом україни «Про виконавче провадження». Вважає, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Судом залишено поза увагою відсутність порушень Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів. Судом повністю проігноровано добросовісність набувача та вимоги статті 388 ЦК України, а також що відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не може бути витребуване від добросовісного набувача майно, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головне територіальне управління юстиції в Закарпатській області в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Вказує на те, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження і не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.Щодо правильності оцінки майна, то така взагалі не осаржувалась, а щодо порядку проведення торгів, то позивачем не наведено жодної норми Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яку порушено під час реалізації нерухомого майна, а тому визнання недійсними торгів є необґрунтованим. Також вказує і на те, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Оскільки у зведеному виконавчому провадженні стягувачами виступали органи УПФ та органи ДПІ, тому дія зазначеного Закону на рішення суду, стягувачем за якими є органи УПФ та органи ДПІ, не поширюється. Відповідно до ст.2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації. Оскільки майно, на яке було звернено стягнення державним виконавцем, не використовувалось боржником з 2012 року і виробничої діяльності не здійснювало, у зв`язку з чим самим боржником надсилалось 15.08.2012 звернення до центрального органу щодо надання дозволу на відчуження нерухомого майна будівлі (готелю), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, тому дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» на відчуження вказаного нерухомого майна, не поширювалсь. А тому реалізація арештованого нерухомого майна державним виконавцем проводилась відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» та Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Митровка Я.В. апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримав.

Начальник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській облсті Секерня В.М. апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник Міністерства оборони України Боберський І.М., прокурор Продан О.С., голова ліквідаційної комісії з ліквідації державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» - директор державного підприємства «Ужгородське військове лісництво» Урбан Ю.Ю., адвокат Заяць В.І., який представляє інтереси ДП «Ужгородське військове лісництво», апеляційні скарги відповідачів не визнали, просили залишити їх без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши доводи апеляційних скарг відповідачів, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що визначення складу нерухомого майна, яке підлягає реалізації, та передача цього нерухомого майна для реалізації на електронних торгах, державним виконавцем були здійснені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасвого порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», а тому дійшов висновку про визнання дій Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області неправомірними; - визнав недійсними результати електронних торгів та скасував протокол проведення електронних торгів від 05.05.2015 №78777; застосував наслідки недійсності правочину - протоколу проведення електронних торгів від 05.05.2015 щодо відчуженя нерухомого майна - нежитлової будівлі (готелю) шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі у повне господарське відання ДП Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а останній зобов`язаний повернути ОСОБА_1 4 622 978,15 грн.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області перебувало зведене виконавче провадження ЗВП № 23271186 де боржником виступало ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

До зведеного виконавчого провадження входило 14 виконавчих документів на 45 237,29 грн щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за позовом військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України та 9 виконавчих документів на суму 609 466,55 грн щодо стягнення заборгованості на користь УПФ в м. Мукачеві та Мукачівському районі, а всього 44 виконавчі документи на суму 1 485 991,70 грн.

У межах зведеного виконавчого провадження відносно боржника ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» державним виконавцем були накладені арешти на рахунки боржника, все рухоме та нерухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Також внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна обтяження на все майно боржника.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження встановлено, що кошти на арештованих рахунках відсутні, а тому державними виконавцями проведено опис рухомого та нерухомого майна боржника ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

15 січня 2014 року державним виконавцем передано на реалізацію обладнання та предмети домашнього вжитку на загальну вартість 39 840,00 грн.

Після цього, 15 вересня 2014 року передано на реалізацію 7 транспортних засобів на загальну вартість 243 048,00 грн.

05 січня 2015 року державним виконавцем передано на реалізацію верстатне обладнання на загальну вартість 370 219,98 грн.

Оскільки коштів від реалізації арештованого рухомого майна було недостатньо для погашення заборгованості по заробітній платі та на користь УПФ, державним виконавцем було звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю (готель), загальною пл. 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 жовтня 2007 року № 16366766, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2007 року.

10 березня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Закарпатській області винесено постанову про призначення оцінювача у виконавчому провадженні для визначення вартості нежитлової будівлі (готелю), загальною площею 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

16 березня 2015 року на адресу сторін виконавчого провадження МОУ, Фонду державного майна України надіслано рекомендованою кореспонденцією для ознайомлення витяг із звіту про оцінку арештованого нежитлової будівлі (готель), загальною пл. 714,30 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

Вартість майна станом на 11 березня 2015 року складала 2 871 415,00 грн.

Відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої особи, достовірно встановленим державним виконавцем.

Отже зазначеною нормою закону на державного виконавця покладено обов`язок по надісланню повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої особи, достовірно встановленим державним виконавцем, - а не отримання стороною цього повідомлення, як помилково вважав суд першої інстанції, що вказує на відсутність порушень державним виконавцем вимог статті 58 названого вище Закону.

Відповідно до ч.2 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» у разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Оскільки станом на 31 березня 2015 від сторін виконавчого провадженя не надходило заперечень щодо вартості майна, нежитлову будівлю (готель) було передано на реалізацію.

Майно реалізовувалось через Систему електронних торгів арештованого майна та реалізовано 05 травня 2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі протоколу № 78777 проведення електронних торгів, лот № 59328 за 4 622 978,15 грн.

Згідно з актом державного виконавця про проведення електронних торгів від 19 травня 2015 року, протоколом № 7877 проведення електронних торгів, сформованих 05 травня 2015 року, переможницею торгів майна: нежитлової будівлі, готелю за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», стала ОСОБА_1

Отже в результаті реалізації державним виконавцем належного боржнику ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» майна, на рахунок органу державної виконавчої служби надійшло 4 391 829,24 грн.

20 травня 2015 року державним виконавцем підготовлено бухгалтеру розпорядження про перерахунок коштів на користь стягувачів. Залишок коштів в розмірі 2 728 705,69 грн перераховано ДП МОУ «Мукачівська госпрозрахункова дільниця»

Згідно із свідоцтвом, виданим приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В. від 19 червня 2015 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2015 року № 39395108, ОСОБА_1 є власником майна, що складається з нежитлової будівлі, готелю з обладнаною платною автостоянкою, позначеної в плані літерою «А-А*», загальною площею 714,30 кв. м, будівлями та спорудами, позначені літерами: «Б» - навіс, № 1-2 споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставаі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, за змістом частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Відповідно до статті 62 цього Закону та розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» Міністерство юстиції України наказом від 16 квітня 2014 року № 656/5 затвердило Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (далі - Порядок).

Згідно з цим наказом ДП «Інформаційний центр» є організатором електронних торгів та уповноважене на здійснення заходів зі створення та супроводження програмного забезпечення системи електронних торгів (далі - Система), технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених Порядком.

Абзацом восьмим пункту 1 Порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що електронні торги - це прилюдні торги, що здійснюються в електронній формі в Системі.

Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». При цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення).

Підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч.7 ст.24, ч.4 ст.26, ч.3 ст.32, ч.3 ст.36, ч.2 ст.57, статті 55, 85 Закону).

Отже дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року, справа №6-116 цс12, та постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 року, справа №61-1515св18.

Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що вплинули на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Правова природа продажу майна на публічних торгах дає підстави для можливості визнання таких торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статті 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням.

Позивачі Міністерство оборони України та ДП Міністерства оборони України у позовній заяві просили визнати дії Головного управліня юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 к.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними.

Отже позивачі фактично оспорюють дії юридичної особи, а не державного виконавця щодо визначення складу майна та його передачі для реалізації на електронних торгах.

Однак відповідно до ст.383 ЦПК України (2004 року) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічні положення містяться і у статті 447 ЦПК України.

Отже, чинним законодавством передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, а не юридичної особи - Головного управлння юстиції в Закарпатській області. А тому визнання судом першої інстанції неправомірними дії Головного управління юстиції в Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 к.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та передачі для реалізації на електронних торгах, яка такі дії не здійснювала, - не ґрунтуються на вимогах закону. Фактично позивачами позов в цій частині пред`явлено до неналежного відповідача, що у свою чергу є підставою для відмови у позові.

Окрім цього, позивачі як на підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05.05.2015 №78777, посилалися на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державного підприємства.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 01 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у п. 3.3 рішення від 10 червня 2003 року у справі № 1-11/2003 за конституційним поданням 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» (справа про мораторій на примусову реалізацію майна), то за змістом ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» - мораторій не поширюється на відчуження рухомого та іншого майна підприємств, що не забезпечує ведення їх виробничої діяльності, а також на продаж об`єктів нерухомого майна та інших засобів виробництва, що забезпечують виробничу діяльність підприємства-боржника у процедурі його санації (ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Оскільки майно, на яке було звернено стягнення державним виконавцем, не використовувалось боржником з 2012 року і виробничої діяльності не здійснювало, у зв`язку з чим самим боржником ДП МО України «Мукачівська ГДР» надсилалось 15.08.2012 звернення до центрального органу щодо надання дозволу на відчуження нерухомого майна будівлі (готелю), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому, зокрема, зазначалось, що одержані в результаті відчуження цього майна кошти спрямуються у першу чергу на цільове погашення заборгованості із заробітної плати, податків до бюджетів та державних цільових фондів, а залишок виключно на інвестиції підприємства (т.2 а.с.112), тому колегія суддів вважає, що дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» на відчуження вказаного нерухомого майна, не поширювалсь.

Також позивачі як на підставу для задоволення позову, посилалися і на те, що державним виконавцем було порушено вимоги Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства. Відповідно до частин 2, 3 цього Закону, у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Проте, колегія суддів вважає, що наведені позивачем доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно з п.2 ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація, що належать до комунальної власності. Оскільки у зведеному виконавчому провадженні стягувачами виступали органи УПФ та органи ДПІ, тому дія зазначеного Закону на рішення суду, стягувачем за якими є органи УПФ та органи ДПІ, не поширюється.

Оскільки позивачами не доведено ті обставини, на які посилаються як на підставу своїх вимог, а саме: не доведено неправомірність дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації, та передачі такого майна для реалізації на електронних торгах; порушення норм Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів при проведенні електронних торгів 05 травня 2015 року, як підставу для визнання недійсними результатів електронних торгів та скасування протоколу проведення електронних торгів від 05 травня 2015 року № 78777, застосування наслідків недійсності правочину, тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про задоволення позову.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові слід відмовити, а апеляційні скарги відповідачів задовольнити.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скари ОСОБА_1 , Головного територіального управління юстиції у Закарпатськівй області - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2018 року - скасувати.

У задоволенні позову першого заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними результатів електронних торгів і застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рушення

Повне судове рішення складено 03.06.2019.

Суддя-доповідач :

Судді :