Справа № 308/5864/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого - судді Тхір О.А.,

за участю секретаря Віраг Е.М.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 .

представників відповідачів:

Закарпатської обласної ради - Сигидін О.І.,

Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради - Філіп В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року №1091 та наказу №12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

29 травня 2018 року позивач звернувся із зазначеним позовом до відповідачів, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.01.2018 року № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»; визнати незаконним та скасувати наказ Начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Малик Юлії ОСОБА_4 «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018 року; Закарпатській обласній раді поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» з одночасним переведенням її на посаду начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради; стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць; стягнути солідарно з Закарпатської обласної ради, Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та Начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 125000,00, та судові витрати покласти солідарно на Відповідачів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що з 13.05.2009 року по 08.05.2018 року обіймала посаду директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 року № 985 реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Зазначає, що на посаду директора Обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» її призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24.04.2009 року № 863, на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт, а рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12.08.2011 року № 268 Обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено Статут підприємства в новій редакції. В зв`язку з чим на підставі рішення сесії обласної ради від 06.03.2015 року № 1199, головою Закарпатської обласної ради з нею був укладений новий контракт від 31.03.2015 року, який діяв на час звільнення. В подальшому, 30.11.2017 року, рішенням сесії Закарпатської обласної ради № 985 Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та визнано правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради». Крім того, зауважує, що на пленарному засіданні 21.12.2017 року обласна рада прийняла рішення № 1035 «Про структуру і чисельність Комунальної установи» «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради на 2018 рік» з кількістю штатних одиниць 84 особи.

Крім того, посилається на те, що на підставі рішення обласної ради від 30.11.2017 № 985 Закарпатською обласною радою прийнято рішення від 22.02.2018 року № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено звільнити її з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в ( організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України) та припинити дію Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» Боршовською Оксаною Василівною від 31.03.2015 з 30 квітня 2018 року у разі неможливості переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Вважає, що таким чином, Закарпатська обласна рада, припинила в односторонньому порядку дію контракту, укладеного з нею, з 30.04.2018 року.

Одночасно і посилається на те, що разом з прийняттям рішення про звільнення ОСОБА_1 , 22.02.2018 року на тому ж пленарному засіданні сесії Закарпатської обласної ради було прийнято рішення «Про призначення керівництва Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» № 1094, проте, на думку позивача, власником підприємства (обласною радою) не скорочено штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а керуючись вищевказаним рішенням, начальником Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 , наказом № 12-к від 08.05.2018 року її (позивача) звільнено з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», внесено відповідний запис до трудової книжки та скріплено печаткою Комунальної установи.

Стверджує, що рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та наказ № 12-к від 08.05.2018 року є незаконними, та відповідно просить суд визнати незаконним та скасувати рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.01.2018 року № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради»; визнати незаконним та скасувати наказ начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 «Про звільнення ОСОБА_1 » № 12-к від 08.05.2018 року; Закарпатській обласній раді (Код ), поновити ОСОБА_1 (РНОКГ1П НОМЕР_1 ), на посаді директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» з одночасним переведенням її на посаду начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради; стягнути з Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (Код , юридична адреса: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород,пл. Ш. Петефі, 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2018 року; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць; стягнути солідарно з Закарпатської обласної ради (Код ), Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (Код ) та Начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 125000,00 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок та судові витрати.

В обґрунтування обставин щодо незаконності оспорюваних рішень та наказу про її звільнення, зазначає, що вони прийняті в порушення Стату КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та всупереч п. 1 ч. ст. 40 КЗпП України, а саме, вважає, що трудовий договір (контракт) з нею укладено на визначений строк, і такий може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу лише у визначених даною нормою випадках (зокрема, скорочення чисельності або штату). Крім того, посилається на невідповідність процедури звільнення і нормам ч. 4 ст. 36 КЗпП України, в зв`язку з тим, що, на у разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується, а припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників, а такої процедури в підприємстві при реорганізації , на думку позивача, не відбулось, оскільки в порівняні з штатним розписом який діяв до затвердження нового штатна чисельність підприємства збільшилась, а не зменшилась, та у процедурі реорганізації посада керівника не може бути скороченою, та в підприємстві правонаступнику, згідно з Положенням, визначено посадові обов`язки начальника, які є тотожними з обов`язками посади директора, яку вона обіймала. Такі обставини, на її думку свідчать, що в процесі реорганізації комунального підприємства відповідач змінив лише назву посади з «директор» на «начальник», і при цьому не відбулось змін в організації виробництва і праці, при цьому, стверджує, що Законом передбачено, що в разі реорганізації дія трудового договору продовжується, а правонаступництво настає не тільки в частині майна, майнових прав та обов`язків,що регламентовано нормами ЦК України, а й у трудових відносинах.

В обґрунтування невідповідності процедури її звільнення, посилається і на недотримання умов контракту, укладеного з нею безстроково, та порушення умов даного контракту, якими врегульовано умови його розірвання, та такі умови, на її думку, мають імперативний характер порівняно з нормами КЗпП України, а при достроковому розірванні слід керуватися саме умовами контракту та процедурою внесення змін до контракту. Крім того, зауважує, що її звільнення відбулось в порушення умов Колективного договору від 05.01.2018 року.

Одночасно з цим посилається і на те, що за весь час роботи не порушувала трудової дисципліни, сумлінно виконувала обов`язки за посадою, законодавство про працю, не притягалась до дисциплінарної відповідальності. Вважає, що при процедурі її звільнення порушено норми КзПП України, умови контракту, не дотримано гарантій працівників в процедурі реорганізації при її звільнені, посилається, на те що відбулась процедура переміщення працівників, та в підприємстві змінено лише назву, тому Закарпатська обласна рада не мала права припиняти дію контракту з нею від 31.05.2015 року та звільняти її з посади директора КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», роботодавець в особі голови обласної ради повинен був їй запропонувати для підписання додаткову угоду про розірвання контракту на підставі рішення сесії від 22.02.2018, а начальник КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» Малик Ю.Л. перевищила свої повноваження, видавши наказ № 12-к від 08.05.2018 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади директора.

В зв`язку з чим вважає своє звільнення незаконним, просить суд поновити її на посаді директора комунального підприємства з одночасним переведенням на посаду директора комунальної установи, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу із зазначенням відповідного розрахунку.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 15 серпня 2018 року скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про відмову у відкритті провадження у даній справі та направлено для продовження розгляду по суті в Ужгородський міськрайонний суд, та апеляційним судом при цьому констатовано, що спір у даній справі виник із трудових відносин та повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог ЦПК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуючий суддя Дергачова Н.В.) відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В подальшому у зв`язку з повторним автоматизованим розподілом визначено новий склад суду та 22.11.2018 року справу передано для розгляду головуючому судді Тхір О.А.

Ухвалою суду від 30.11.2018 року справу прийнято до провадження за правилами спрощеного провадження,з повідомленням сторін, та розпочато розгляд справи спочатку з наданням сторонам строку для подання письмових заяв щодо справи (відзиву, відзиву на відзив, заперечення тощо).

18.01.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Закарпатської обласної ради, який в судовому засіданні ухвалено не приймати до розгляду, оскільки подано з порушенням, встановлених строків. Однак, в судовому засіданні поновлено строк стороні для подання доказів в обґрунтування позиції відповідача, та долучено письмові докази, подані представником Закарпатської обласної ради. В подальшому від даного представника надійшли письмові пояснення у справі, які долучено до матеріалів справи.

Відповідачем - начальником КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» ОСОБА_3 та представником відповідача КУ «Управління спільною власністю територіальних громад» надано письмовий відзив на позовну заяву 05.11.2018 року.

Позивач та її представник у судовому засіданні просили суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Позивач та її представник посилалась на обставини, викладені в позовній заяві щодо обґрунтування позовних вимог, вважають звільнення незаконним, додатково підтримали позицію щодо того, що в процесі реорганізації підприємства не відбулось змін в організації виробництва та праці, розірвання контракту достроково, відбулось з грубим порушенням, без укладення додаткової угоди про зміну умов контракту, та без внесення змін щодо строку його дії, просять поновити позивача на посаді директора з одночасним переведенням на посаду начальника комунальної установи.

Представник відповідача комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради Філіп ОСОБА_5 . у судовому засіданні просив суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог позивача з підстав необґрунтованості позову, вважає, що процедуру звільнення було проведено з дотриманням норм КЗпП, крім того, послався і на ту обставину, що в процесі реорганізації відбулось перетворення підприємства, і фактично утворено нову установу, де функції попереднього підприємства, покладено на окремий відділ. Зауважує, що при звільненні ОСОБА_1 , отримала усі відповідні нарахування, вихідну допомогу та компенсації, в загальному підсумку які становили дуже значну суму, вона ними скористалася свідома того, що ці виплати законні, як і її звільнення. Крім того, стверджує, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі № 807/2025/17, яке залишено без змін Постановою колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду 30.07.2018 року (справа № 876/4685/18) - ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позову про скасування рішень і розпорядження, які були підставою реорганізації комунального підприємства, тобто процедура реорганізації відбулась у встановленому порядку, внаслідок реорганізації припинено діяльність комунального підприємства, відбулись зміни в організації виробництва і праці, в тому числі і скорочення штату. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача Закарпатської обласної ради у судовому засіданні вважає, що позов безпідставний та задоволенню не підлягає, додатково пояснив, що обласною радою дотримано процедури звільнення директора в процесі реорганізації підприємства, таку реорганізації рішенням адміністративного суду визнано законною, яка проведена з дотриманням відповідних процедур (рішення залишено в силі Верховним Судом), вважає, що власник на свій розсуд має право формувати штат і структуру підприємства, установи або організації, змінити чисельність працівників певного фаху та кваліфікації. Посилається, що звільнення директора комунального підприємства відбулось в процесі його реорганізації з дотриманням норм КЗпП України, працівника в установленому порядку повідомлено про майбутнє вивільнення, запропоновано іншу вільну посаду в новоутвореній установі, яку остання не скористалась правом зайняти.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилась повторно, про день, час та місце розгляду справи її повідомлено належним чином. ЇЇ неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд доходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 13.05.2009 року по 08.05.2018 року обіймала посаду директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» (), яке за рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 30.11.2017 року № 985 реорганізовано в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ().

На посаду директора Обласного комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель» її призначено рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 24.04.2009 року № 863, копія якого міститься в матеріалах справи, на підставі якого з нею було укладено відповідний контракт.

Рішенням сесії Закарпатської обласної ради від 12.08.2011 року № 268 Обласне комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель» перейменоване в Комунальне підприємство «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а також затверджено Статут підприємства в новій редакції.

Згідно рішення сесії обласної ради від 06.03.2015 року № 1199, ОСОБА_1 призначено директором вказаного комунального підприємства та крім того з нею був укладений новий контракт від 31.03.2015 року, який діяв на час звільнення.

30.11.2017 року рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 985 було врегульовано окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області. Вказаним рішенням припинено діяльність КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», шляхом перетворення його в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради і створено юридичну особу публічного права. Цим же рішенням затверджено Положення нової юридичної особи та надані відповідні розпорядчі вказівки щодо подальшого виконання цього рішення.

07.12.2017 року розпорядженням голови Закарпатської обласної ради № 47/01-48 створено комісію з реорганізації, затверджено її склад та положення новоствореної юридичної особи.

21.12.2017 року рішенням 9 сесії VII кликання Закарпатської обласної ради № 1035 було затверджено структуру і чисельність Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, а також штатний розпис.

04.01.2018 року наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 11 було затверджено штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік і цим же наказом визнано таким, що втратив чинність наказ директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 14 від 01.09.2017.

22.01.2018 року наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 18 «Про зміни в організації виробництва та праці у зв`язку із реорганізацією Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», а саме пунктом 3 встановлено: Визнати штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік, затверджений наказом голови комісії з реорганізації від 04.01.2018 № 11 таким, що продовжує діяти до завершення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та вивільненням працівників. Цим же наказом було вирішено направити інформацію про заплановане вивільнення працівників до Ужгородського міського центру зайнятості і повідомлено про наступне вивільнення працівників Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

22.02.2018 Закарпатською обласною радою прийнято рішення № 1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», яким вирішено Звільнити ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та припинити дію Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» Боршовською О.В. від 31.03.2015 з 30.04.2018 у разі неможливості переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради.

Після юридичної реєстрації Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради (запис №1 010 869) створеної в порядку перетворення і внесення її до ЄДРПОУ, були проведенні передбачені трудовим законодавством України відповідні юридично значимі дії, як це передбачено КЗпП України та рішенням Закарпатської обласної ради від 22.02.201 №1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», і як наслідок, відбулося звільнення ОСОБА_1 з роботи, про що було видано наказ №12-к від 08.05.2018.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.04.2018 року у справі № 807/2025/17, яке залишено без змін Постановою колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду 30.07.2018 року (справа № 876/4685/18) - відмовлено у задоволенні позову про скасування рішень та розпоряджень Закарпатської обласної ради, які стали підставою реорганізації комунального підприємства.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору згідно частини 3 зазначеної статті є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з аналізу цих двох норм, можна дійти висновку, що контракт є формою трудового договору, яка за виключенням особливих умов, встановлених угодою сторін контракту, являє собою документ, що регулює ті самі трудові правовідносини. Тобто контракт дозволяє сторонам урегулювати певні моменти іншим чином, ніж це передбачено КЗпПУ при укладанні звичайного ТД.

Частиною 4 ст. 65 Господарського кодексу передбачено, що у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Положення даної норми деталізовані постановою КМУ, якою затверджено Положення «Про впорядкування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 р. № 170. При цьому процедура укладання, припинення, розірвання трудових контрактів з керівниками підприємств, що знаходяться в державній власності, регулюються іншими нормативно-правовими актами, а саме: постановою КМУ «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, яке знаходиться у державній власності» від 19 березня 2005 р. № 203, якою затверджено Положення про укладання контракту. Основною особливістю укладання контракту з керівником підприємства, що знаходиться у державній власності, є необхідність погодження укладання, розірвання контракту з профільним міністерством або іншим органом виконавчої влади. Проаналізувавши норми чинного законодавства щодо укладання контрактів, можна дійти висновку, що укладання контрактів дозволяє роботодавцю більш раціонально регулювати кількісний та якісний склад персоналу, а працівнику отримати підвищені соціальні гарантії, додаткові пільги тощо.

Так, судом встановлено, що Розділом 4 Положення про Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради врегульовано питання щодо керівних органів Управління. Зокрема, визначено, що поточне керівництво Управлінням здійснює начальник Управління, який призначається та звільняється з посади за поданням депутатських фракцій обласної ради на підставі рішення обласної ради у встановленому порядку від 1 до 5 років. На підставі рішення Засновника (яким є Закарпатська обласна рада) про призначення начальника управління голова Закарпатської обласної ради укладає з ним контракт. Та визначено, що такий контракт укладається на підставі відповідного рішення ради.

Статутом припиненого підприємства Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» (стаття 6) було визначено органи управління підприємством, а саме, управління підприємством здійснює директор Підприємства, який призначається та звільняється з посади рішенням Закарпатської обласної ради за поданням голови Закарпатської обласної ради. Та визначено, що у разі погодження кандидатури, голова ради від імені ОСОБА_7 укладає з директором контракт строком до 5 років.

Тобто і в припиненому підприємстві і в підприємстві правонаступнику передбачено контрактну форму трудового договору керівника (директора, начальника), та визначено строковість такого договору. Тому на правовідносини між власником (засновником) як роботодавцем та керівником (директором, начальником) поширюються умови такого контракту та норми КЗпП України, які регулюють трудове законодавство, і вданому випадку, щодо порядку дострокового розірвання строкового трудового договору.

У відповідності до рішень сесії Закарпатської обласної ради, наслідком яких стало наступне звільнення працівників, в тому числі і позивача, дотримано процедури та норми чинного трудового законодавства.

Так, рішеннями Закарпатської обласної було врегульовано окремі питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області, припинено діяльність КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», шляхом перетворення його в Комунальну установу «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради і створено юридичну особу публічного права, тобто відбулась процедура реорганізації підприємства, та затверджено Положення нової юридичної особи та надані відповідні розпорядчі вказівки щодо подальшого виконання цього рішення.

Розпорядженням голови Закарпатської обласної ради створено комісію з реорганізації, затверджено її склад та положення новоствореної юридичної особи, рішенням сесії Закарпатської обласної ради затверджено структуру і чисельність Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради, а також штатний розпис установи. В межах повноважень, наказом голови комісії з реорганізації КП «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» затверджено штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік і цим же наказом визнано таким, що втратив чинність наказ директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» № 14 від 01.09.2017.

Та в межах повноважень голови комісії, згідно з дослідженим наказом визнано, що штатний розпис Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» на 2018 рік, затверджений наказом голови комісії з реорганізації від 04.01.2018 № 11продовжує діяти до завершення відповідних організаційно-правових заходів, пов`язаних із реорганізацією Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» та вивільненням працівників, та направлено інформацію про заплановане вивільнення працівників до Ужгородського міського центру зайнятості і повідомлено про наступне вивільнення працівників Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

В подальшому відбулось звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та припинено дію Контракту з керівником Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради» Боршовською О.В. від 31.03.2015, - з 30.04.2018, в зв`язку з неможливістю переведення ОСОБА_1 , за її згодою, на іншу роботу до Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради. Та після юридичної реєстрації Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради створеної в порядку перетворення, проведено передбачені трудовим законодавством України відповідні юридично значимі дії, як це передбачено КЗпП України та рішенням Закарпатської обласної ради від 22.02.201 №1091 «Про звільнення директора Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», і як наслідок, відбулося звільнення ОСОБА_1 з роботи, про що було видано наказ №12-к від 08.05.2018, з яким позивача ознайомлено у встановленому законодавством порядку.

Досліджуючи умови щодо дотримання норм законодавства при звільненні директора комунальної установи слід зазначити, що реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділ, перетворення) є не тільки однією з форм припинення господарської діяльності, а також однією із форм утворення суб`єкта господарювання. Це зумовлено тим, що внаслідок реорганізації, на відміну від ліквідації, припиняється лише сама юридична особа як така, а її діяльність триває, але вже не в колишній, яка існувала до реорганізації, а в новій організаційно-правовій формі юридичної особи. Поняття реорганізація означає припинення юридичної особи з переходом всіх прав та обов`язків до правонаступника у порядку загального правонаступництва, тоді як правонаступником є юридична особа, до якої переходять всі права та обов`язки реорганізованої юридичної особи. Отже, в результаті реорганізації юридичної особи суб`єктивні права та обов`язки, котрі належали їй, стають правами та обов`язками нових чи оновлених утворень, котрі продовжують свою господарську діяльність, як правило, на зміненій за обсягом майновій базі, тобто наступає повне (універсальне) правонаступництво.

Позивача в даному випадку звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП можливість розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір (особливою формою якого є контракт) до закінчення строку його чинності з ініціативи власника застосовується у разі зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, коли відбувається скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, працівника звільняють з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП лише у тому випадку, коли відбувається ліквідація чи реорганізація, або перепрофілювання установи і при цьому скорочується чисельність або штат працівників. Зазначене випливає також із тлумачення таких змін за нормами Господарського кодексу України. Так, ч. 1 ст. 59 ГК України установлено правило, що припинення суб`єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб засновників суб`єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, за рішенням суду.

Твердження позивача про те що не відбулося жодного скорочення чи чисельності спростовуються дослідженими матеріалами справи, зокрема копією штатних розписів.

Так, слід зазначити, що відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» від 25.01.2011 скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації (далі - підприємство) тощо. А скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо, і при цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Відповідно до ч. 1 ст.62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, Власник на свій розсуд має право формувати штат і структуру підприємства, установи або організації, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про прийняття на роботу працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад.

Враховуючи зазначене, при вирішенні трудового спору щодо поновлення на роботі працівника, звільненого у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, суди зобов`язані перевірити наявність підстав для звільнення та дотримання відповідачем порядку вивільнення працівника за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, зокрема, чи мало місце скорочення чисельності штату або чисельності працівників. Проте, суд не має права вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва та наступне скорочення штату працівників, а також наявність підстав для утворення інших структурних підрозділів та їх функціональне навантаження. Вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Таким чином, як призначення керівника комунального закладу, так і укладання з ним контракту (на виконання вимог нормативно-правових актів) є виключною компетенцією міського голови, тобто його дискреційним повноваженням.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

При цьому завдання цивільного судочинства в даному трудовому спорі полягає не у забезпеченні ефективності місцевого управління (визначення, яка саме особа повинна займати посаду керівника комунального закладу), а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено закріплений Конституцією України принцип розподілу влади. Суд не повинен підміняти адміністративний орган, не повинен вирішувати справу по суті і приймати по ній рішення замість адміністративного органу.

Іншими словами, у спірних правовідносинах у Суду відсутні повноваження щодо зобов`язання уповноважену особу укласти контракт з ОСОБА_1 та призначити її керівником відповідного комунального закладу, оскільки згідно вимог пункту 10 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, є виключною компетенцією міського голови, і суд в реалізацію таких повноважень втручатися не повинен.

Зі змісту ст. 40 ч. 1 п. 1 КЗпП України скорочення чисельності штату працівників охоплюється поняттям змін в організації виробництва і праці, що в свою чергу може містити скорочення одних підрозділів підприємства, установи, організації із вивільненням їх працівників і одночасне створення інших підрозділів із наповненням їх новими посадами, що в кінцевому результаті може мати місце кількісну більшість фактичних працівників в підприємстві, установі чи організації в цілому, однак це не може свідчити про те, що зміни в організації виробництва та праці і відповідно скорочення чисельності штату працівників не мали місце, оскільки такі внутрішні процеси формування структури і штату працівників вирішує виключно власник або уповноважений ним орган на свій розсуд.

Виходячи з норм трудового законодавства не передбачено право суду перевіряти доцільності скорочення працівників, оскільки власник підприємства або уповноважений ним орган самостійно вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, ці питання стосується суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання і не є предметом доказування у судових спорах.

При звільненні працівників у зв`язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Так, комісією з реорганізації Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», утвореною на виконання приписів пункту 3 рішення ради від 30.11.2017 №985 «Про врегулювання окремих питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області», позивача було повідомлено про наступне вивільнення та запропоновано вакантну посаду в установі, що утворилася внаслідок реорганізації Комунального підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради».

Закарпатська обласна рада, як орган місцевого самоврядування, на підставі пункту 20 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішує в установленому законом порядку питання щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад; призначає і звільняє їх керівників, тому могла запропонувати позивачу лише посаду керівника комунального підприємства, однак, з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , вакантні посади керівників комунальних підприємств були відсутні.

Отже, власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті40, частини третьої статті49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є і таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і і які існували на день звільнення.

3 системного аналізу норм ст.ст.64,65 ГК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» слідує, що призначення керівника комунального підприємства (установи, організації), є виключною прерогативою власника, та в даному випадку рішенням Закарпатсьвої обласної ради від 22.02.2018 № 1094 «Про призначення керівництва Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради» реалізовано повноваження як власника, а тому позивачу при звільненні було запропоновано вакантні посади, від роботи на яких позивач відмовилася. Цим самим спростовуються твердження твердження позивача, про порушення Закарпатською обласною радою вимоги ст.49-2 КЗпП України.

Частиною другою статті 40 КЗпП встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніш, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації і виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові ; іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

Судом встановлено, що позивача в установленому порядку Закарпатською обласною радою попереджено про зміни, які відбуваються та про можливе звільнення, та запропоновано переведення на вакантні посади згідно з штатним розписом, про що наявний супровідний лист про надіслання письмового попередження ОСОБА_1 від 27.02.2018. Тобто, позивачу було запропоновано вакантні посади у підприємстві правонаступнику для працевлаштування, однак, згоду на таке переведення позивач не надала. Отже, як встановлено судом, вимогу щодо повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, не пізніше ніж за два місяці до зміни таких умов відповідачем 1 було виконано і позивач вказаної обставини не заперечував.

Крім того, слід зазначити, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) згідно зі ст. 431 КЗпП допускається, зокрема, у випадках: ліквідації підприємства, установи, організації; звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян. Законодавством можуть бути передбачені й інші випадки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди відповідного виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Тому посилання позивача на недотримання процедури звільнення в частині невідповідності нормам колективного договору не спростовують встановлені обставини судом щодо дотримання норм трудового законодавства при її звільненні.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року № 1091 «Про звільнення директора Комунальної підприємства «Будинкоуправління адмінбудівель Закарпатської обласної ради», та щодо визнання незаконним та скасування наказу начальника Комунальної установи ОСОБА_6 від 08.05.2018 року № 12-к, який видано на виконання такого рішення сесії.

В зв`язку із зазначеним відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, згідно зі статтею 235 КЗпП підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав, в зв`язку з чим поновити на роботі можна лише працівника, якого звільнено незаконно, і з порушенням процедури або за межами підстав, передбачених законом або договором, або за відсутності підстав для звільнення. Якщо працівник звільнений обґрунтовано, з дотриманням процедури, немає підстав для поновлення його на роботі, тому вимоги в цій частині позову не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що в даній цивільній справі позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від позовних вимог про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення відповідних сум, суд, дійшовши висновку про законність звільнення Позивача з посади та відсутність правових підстав для поновлення його на роботі, вважає позовну вимогу про стягнення моральної шкоди необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На основі викладеного та керуючись ст. ст. 36, 40, 235, КЗпП України, ст. ст. ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Закарпатської обласної ради, комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради та третього відповідача начальника Комунальної установи «Управління спільною власністю територіальних громад» Закарпатської обласної ради ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення сесії Закарпатської обласної ради від 22.02.2018 року №1091 та наказу №12-к від 08.05.2018 року та поновлення на роботі, а також виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити повністю.

Судові витрати, понесені позивачем, покласти на позивача - ОСОБА_1 ..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Закарпатського апеляційного суд шляхом подачі через суд першої інстанції, апеляційної скарги, у 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А.Тхір