Справа № 346/5830/18
Провадження № 2/346/506/19
20 травня 2019 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом мотивуючи тим, що їй належить на праві власності ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу та договору дарування . Відповідач ОСОБА_3 будучи дружиною її сина ОСОБА_4 проживали в її частині будинку та були зареєстровані по АДРЕСА_2 , так як її ѕ часткам будинку присвоєно адрес АДРЕСА_2 . Вказує, що сім`я сина виїхала на постійне місце проживання в Канаду та 01 вересня 2006 року знялися з реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 .З серпня 2006 року відповідач проживає у Канаді . У вересні 2009 року відповідач приїхала в м.Коломию і знову зареєструвалася за адресою АДРЕСА_2 . Однак, після реєстрації в її, позивача житлі, відповідач знову виїхала в Канаду, де з жовтня 2009 року ОСОБА_3 постійно проживає .
Вказує, що відповідачу жодних перешкод в користуванні житлом вона, позивач не чинить, відповідач ОСОБА_3 втратила інтерес до житла, постійно проживає в Канаді та в Україну не приїздить, участі в утриманні та благоустрої житла не бере, не сплачує комунальні платежі, особисті речі її відсутні. В добровільному порядку зняти відповідача з місця реєстрації не можливо.
Зазначає, що реєстрація відповідача у будинку позбавляє її як власника , права в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а також одержати субсидію по оплаті комунальних послуг, тому, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право на користування житлом у будинку по АДРЕСА_2 .
Позивач в судовому засіданні підтримала мотиви та вимоги заяви.
Відповідач в судове засідання не з явився, про день, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті «Судова влада України, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав .
Зі згоди позивача та представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши пояснення позивача, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
У пункті 39 ППВССУ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК, тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого 04.07.1985 року нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори за реєстром Д-443 позивачу ОСОБА_1 належить 3/4частки будинку з відповідною частиною надвірних будівель що в АДРЕСА_1 (а.с.5-6) Відповідно до договору дарування, посвідченого 19.09.1989 р. старшим державним нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори за реєстром Д-956 позивачу належить 3/8 частини жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель що в АДРЕСА_1 (а.с.7-8)
Згідно довідки № 4885 від 02.10.2018 р., виданої УНАП Коломийської міської ради відповідач ОСОБА_3 дійсно зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.9)
З копії будинкової книги для прописки громадян , що проживають в буд. АДРЕСА_1 вбачається, що відповідач була зареєстрована за вищевказаною адресою з 1993 року, однак у 2006 році була знята з реєстрації, а 24.09.2009 р. знов зареєструвалась у будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-14).
Той факт, що відповідач не проживає з 2006 року у спірному житловому будинку ствердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтвердили, що ОСОБА_3 виїхала за межі України та востаннє вони її бачили у 2006 році.
Отже, в спірному будинку на даний час зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , яка більше року в ньому не проживає. Наявність зареєстрованого відповідача у вищезгаданому будинковолодінні позивача, не дає останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись будинком.
Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 закону «Про власність»).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами стст.16, 386, 391 ЦК.
Згідно ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Таким чином, суд вважає, що позов слід задовільнити та визнати відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житлом у будинку по АДРЕСА_2 .
На підставі наведеного та ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст.282, 284, 294 ЦПК України,-
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житлом у будинку по АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 24.05.2019 р.

Суддя Беркещук Б. Б.