Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/153/19

05 червня 2019 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Битківського Л.М.,

з участю секретаря Сливінської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Богородчани, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя , -

встановив:

Позивач 04.02.2019 року звернувся в суд з позовом до відповідачки в якому поставив питання про поділ між сторонами автомобіля марки Volkswagen Polo, 2003 р.в., р.н.з. НОМЕР_1 , який є майном, що набуте ним та відповідачкою як подружжям у шлюбі у спосіб стягнення на його користь грошової компенсації Ѕ частки у вартості автомобіля.

Відповідачка ОСОБА_2 у поданому 05.03.2019 р. суду відзиві на позов визнала, що автомобіль, котрий є предметом судового спору, дійсно являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак не погодилася з вимогами позивача про стягнення з неї на його користь 1/2 частки вартості автомобіля. Вказала, що після розірвання шлюбу за домовленістю з позивачем автомобіль мав бути проданий, а кошти поділені. Позивач, взявся за реалізацію автомобіля, виставив оголошення в мережі інтернет, а також зробив невдалу спробу продати його на автомобільному ринку. Однак через поганий технічний стан, машина не була продана і позивач залишив її, а сам виїхав за кордон. Вона вимушено вкладала гроші у ремонт автомобіля і на даний час використовує його. Однак через відсутність коштів на сплату грошової компенсації, не погоджується на запропонований позивачем варіант. Крім того, вважає, що вклавши 27225,97 грн. у ремонт автомобіля, має право на те, аби її частка у майні була збільшена. Просила у позові відмовити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримала. Вказала, що позивачу, який з часу розірвання шлюбу з відповідачкою перебуває за кордоном автомобіль не потрібний. Після припинення взаємин автомобіль залишився у користуванні відповідачки. Посилаючись на ст.60, 70, 71 СК України просила стягнути з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію у розмірі Ѕ частки вартості автомобіля, що визначена відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи. Також просила покласти на відповідача понесені судові витрати.

Відповідачка та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали. Вказали, що не оспорюють того факту, що автомобіль Volkswagen Polo, 2003 р.в., р.н.з. НОМЕР_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Однак вказане майно є неподільною річчю, а тому не може бути розподілене в натурі. На сплату Ѕ частки вартості автомобіля коштів немає. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з`ясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Той факт, що автомобіль марки Volkswagen Polo, 2003 р.в., р.н.з. НОМЕР_1 , який 05.11.2016 року зареєстрований у реєстраційному центрі ДАІ2641 на ім`я відповідачки, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя визнається сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України доказування не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст.372 ЦК України, якою визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє пава спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.4, 5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації змість його частки у праві спільної сумісної власності допускається за згодою другого за умови попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Жоден із подружжя не вчинив таких дій ні до пред`явлення позову, а ні в ході судового розгляду. В судовому засіданні ні позивач, ні відповідач не погодились на сплату грошової компенсації. Автомобіль, як неподільна річ, не може бути реально поділений між сторонами відповідно до їх часток. За таких обставин суд прийшов до висновку, що слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності позивача та відповідачки.

Така позиція відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у справі № 6-2670цс16.

При цьому доводи відповідачки про необхідність збільшення її частки у спільному майні суд вважає не обґрунтованими, оскільки витрати на утримання автомобіля, які вона несла в ході його експлуатації не узгоджувались із позивачем та урівноважуються користю від використання нею цього майна.

Оскільки право власності на частку у майні за позивачем буде визнано судовим рішенням, то вжиті судом заходи забезпечення позову у виді арешту на автомобіль слід скасувати.

Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір за пред`явлення позову у сумі 768,40 грн. слід розділити між сторонами по Ѕ пропорційно до частки майна, а понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, слід покласти на позивача, оскільки у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації судом відмовлено.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати у порядку поділу майна за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право часткової власності на Ѕ частки за кожним на автомобіль марки Volkswagen Polo, 2003 р.в., р.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку понесених витрат на сплату судового збору у 384,20 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Polo, р.н.з. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, що зареєстрований за ОСОБА_2 , вжиті відповідно до ухвали Богородчанського районного суду від 06.02.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Битківський Л.М.