АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/839/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 301030500 Черненко В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Черкаси

Апеляційний суду Черкаської області у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В.

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Городищенського районний суд Черкаської області від 14 вересня 2016 року, ухваленого у складі судді Черненка В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він являється власником жилого будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживав разом з відповідачем до березня 2015 року. 08 червня 2016 року шлюб між сторонами розірваний. На даний час позивач проживає з іншою жінкою по АДРЕСА_2 , а в будинку залишилась проживати відповідачка.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач його в будинок не пускає, чинить перешкоди у вільному користуванні майном та вивозить майно з будинку, змінила всі замки. На його неодноразові звернення відповідач не реагує і вважає, що діє правильно.

Просив суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди в користуванні жилим будинком з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 та зобов`язати повернути йому вказаний жилий будинок з надвірними спорудами у технічному стані, який був за час їхнього проживання в ньому до березня 2015 року.

В серпні 2016 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву та просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , із майна спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 14 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні жилим будинком з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права просив суд рішення Городищенського районний суд Черкаської області від 14 вересня 2016 року змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , скасувавши його в цій частині та ухвалити нове рішення про відмову з задоволенні позову в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 30 вересня 2008 року уклали кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 11642,20 доларів США з кінцевим терміном повернення 30 вересня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в іпотеку будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вказує на те, що вони не були залучені до участі у справі і даним рішення були вирішені їх права, свободи та інтереси. Суд не перевірив джерело набуття коштів та чи до придбання спірного домоволодіння не були залучені особисті кошти одного з подружжя. Суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту при розгляді даної справи. Вважає що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється власником жилого будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживав разом з ОСОБА_2 до березня 2015 року. 08 червня 2016 року шлюб між сторонами розірваний. На даний час позивач в будинку не проживає, але відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні житловим будинком.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У частини 1 статті 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Рішення суду в частині усунення перешкоди в користуванні жилим будинком сторонами не оскаржується.

АТ КБ «ПриватБанк» звертаючись до суду з апеляційною скаргою зазначає, що оскаржуване рішення в частині визнання права власності порушує їхні права, оскільки судом не було встановлено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. До участі у справі вони залучені не були, а оскаржуваним рішення були вирішені їхні права та інтереси, оскільки спірний будинок перебуває у іпотеці.

Аналогічне положення міститься й у частини 1 статті 3 ЦПК України.

Згідно зі статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України (тут і далі - в редакції, чинній на час прийняття рішення судом) закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно зі статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до части 4 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, на суд як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Проте, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, не з`ясував усіх обставин справи, що має значення для правильного вирішення цього спору.

ОСОБА_1 в ході дачі пояснень в суді апеляційної інстанції підтвердив факт укладання з Банком кредитного договору та перебування спірного будинку в іпотеці АТ КБ «ПриватБанк», що в ході розгляду справи в суді першої інстанції встановлено не було.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції вирішив питання про права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», що не був залучений до участі у справі.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи третіх осіб.

За таких обставин, апеляційний суд приходить висновку, що вирішуючи даний спір суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині визнання права власності на частину будинку за позивачкою з підстав встановлених пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення виходячи із суб`єктного складу осіб які приймали участь у справі - про відмову ОСОБА_2 у задоволенні зустрічного позову.

Такий висновок колегії суддів грунтується на тому, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» участі у даній справі не приймав, заявлений ОСОБА_2 позов стосується прав та інтересів останнього, а тому в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в позові про визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, то з ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь Банку судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 295 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Городищенського районний суд Черкаської області від 14 вересня 2016 року змінити, скасувавши його в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що є спільною сумісною власністю подружжя.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 295 гривень судових витрат.

В іншій частині рішення Городищенського районний суд Черкаської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови.

Судді Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 6 червня 2019 року.