Єдиний унікальний номер 725/5975/18
Номер провадження 2-о/725/73/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2019 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Томко І.Д.,

заявника ОСОБА_1,

та представника заявника ОСОБА_2Г,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, Перша чернівецька державна нотаріальна контора про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року заявник звернулась до суду з вище вказаною заявою в обґрунтування якої посилалась на те, що 14.05.1999 року її бабуся ОСОБА_3 склала заповіт відповідно до якого заповіла їй усе своє майно. 01.01.2018 року бабуся померла та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1, яка належала покійній на підставі договору купівлі-продажу від 14.05.1999 року.

З метою прийняття спадщини у встановлений законом строк вона звернулась в органи нотаріату, проте 31.10.2018 року нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з відмінностями у написані прізвища бабусі у різних документах, зокрема у свідоцтві про народження її матері, свідоцтві про одруження та у заповіті прізвище вказане «Деревянка» без апострофа тоді як у паспорті громадянина України та у свідоцтві про смерть прізвище бабусі вказане «Деревянка» з апострофом.

Відмінності у написані прізвища спадкодавця у різних правовстановлюючих документах створюють їй перешкоди в реалізації свого права на отримання у власність спадкового майна, а тому звернулась до суду даною заявою та просила встановити факт належності ОСОБА_3, яка померла 01.01.2018 року, заповіту, посвідченого 14 травня 1999 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим номером №3509, вчиненого нею на користь ОСОБА_1; факт належності ОСОБА_3, яка померла 01.01.2018 року договору купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 1999 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстрованим №3506; факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є бабусею ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судовому засіданні заявник та її представник заявлені вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав вказаних у заяві.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, від представника ЧМВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в матеріалах справи міститься заява про розгляду справи без його участі, представник Першої чернівецької державної нотаріальної контори про причини своєї неявки суд не повідомив.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що 14 травня 1999 року ОСОБА_5 складено заповіт відповідно до якого остання на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 усе своє майно де б воно не було і з чого б не складалось (а/с 18).

Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що 01.01.2018 року померла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 8).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що заявник звернулась в Першу чернівецьку державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі ОСОБА_3, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи №345/2018.

Постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 від 21.10.2018 року №170/02-31 відмовлено спадкоємцю ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно що належало померлій 01.01.2018 року ОСОБА_3 із зазначенням у свідоцтві про право на спадщину родинних відносин з померлою у звязку з тим, що нею не подано державній нотаріальній конторі документів, що підтверджують родинні відносини між нею та її бабусею ОСОБА_3, які є необхідні для вчинення нотаріальної дії (а/с 20).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що нотаріусом ставиться під сумнів факт родинних відносин між заявником та її бабусею у звязку з тим, що у свідоцтві про смерть спадкодавця, у свідоцтві про народження матері заявниці ОСОБА_7 прізвище ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 написано «Деревянка»з апострофом та із закінченням на букву «а», тоді як у заповіті, правовстановлюючому документі на спадкове майно та у свідоцтві про шлюб її прізвище зазначено «Деревянка» без апострофа, а прізвище чоловіка померлої у свідоцтві про шлюб вказано «Деревянко» без апострофа та з закінченням на букву «о».

Так, статтею 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У відповідності до розяснень, які містяться п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту заяви, а також встановлено за наслідками розгляду справи, що встановлення факту родинних відносин заявниці необхідне для реалізації її права отримати право на спадщину за заповітом як члена сімї спадкодавця.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_9 зверталась в Чернівецький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області з приводу внесення змін у актові запису в яких прізвище її матері ОСОБА_3 за написанням відрізняється від прізвища у паспорті та у свідоцтві про смерть, разом з тим на підставі відповідного висновку вказаного органу їй було відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, враховуючи вище наведені обставини та дослідженні судом докази в їх сукупності, зокрема копії паспорта, довідки про РНОКПП, свідоцтва про смерть на імя ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, копії свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5П та ОСОБА_10. копії свідоцтва про народження ОСОБА_11 ОСОБА_10 та копії свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_12, суд приходить до висновку про доведеність факту родинних відносин між заявником та її бабусею ОСОБА_3

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», перелік фактів, які встановлюються судом не є вичерпним. При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

З системного аналізу положень п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в сукупності з розясненнями, які містяться в п. 1, 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом, а тому для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Разом з тим, наявними в матеріалах справи докази не підтверджено той факт, що належність спадкодавцю ОСОБА_3 договору купівлі-продажу та заповіту ставиться будь-ким під сумнів та перешкоджає спадкоємцю ОСОБА_1 реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій зазначено саме відсутність документів, що підтверджують родинні відносини між нею та її бабусею ОСОБА_3, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно що належало померлій 01.01.2018 року ОСОБА_3 із зазначенням у свідоцтві про право на спадщину родинних відносин з померлою.

Таким чином, в задоволенні заявлених вимог в частині встановлення факту належності ОСОБА_3, яка померла 01.01.2018 року, заповіту, посвідченого 14 травня 1999 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстровим номером №3509, вчиненого нею на користь ОСОБА_1 та договору купівлі-продажу, посвідченого 14 травня 1999 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу за реєстрованим №3506 слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273,315-319, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити частково.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, яка померла 01 січня 2018 року, а саме, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка померла 01 січня 2018 року є бабусею ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення його повного тексту безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або в той самий строк через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 28 лютого 2019 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна