ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 212/6418/16-ц

провадження № 61-30084св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, ухвалене у складі судді Зіміна М. В., та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом, уточненим у лютому 2017 року, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі -ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про стягнення недоплаченої одноразової допомоги і середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначив, що у періоди з 19 березня 1996 року по 19 лютого 2001 року та з 9 жовтня 2002 року по 24 квітня 2014 року працював електрогазозварником на шахті імені Орджонікідзе .

Вказана шахта у 1999 році передана в оренду ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (після зміни найменування - ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»), а з 2001 року як цілісний майновий комплекс увійшла до структури цього товариства.

Зазначив, що відповідно до умов колективного договору на 2012-2013 роки, укладеного між ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» і профкомом підприємства, при звільненні працівника, який пропрацював на підприємстві від 15 до 20 років, за власним бажанням на пенсію йому виплачується одноразова допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

23 квітня 2014 року він звільнився з ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України, маючи стаж роботи на цьому підприємстві 15 років 3 місяці 22 дні, проте, не будучи обізнаним про умови колективного договору, не вимагав виплати одноразової допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, а підприємство самостійно нарахувало йому допомогу у розмірі однієї середньомісячної заробітної плата - 4 757,76 гривень.

Оскільки роботодавець у день звільнення не нарахував і не виплатив йому одноразову допомогу у повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача недоплачену суму одноразової допомоги у розмірі 4 757,76 гривень і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21 070,08 гривень.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року позов задоволено. Стягнено з ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу у розмірі 4 757,76 гривень і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені у розмірі 21 070,08 гривень. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання укладеного на підприємстві колективного договору відповідач був зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат як особі, стаж роботи якої на підприємстві на момент виходу на пенсію перевищує 15 років.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року апеляційну скаргу ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилено, рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 при звільненні на пенсію підлягала виплаті одноразова допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, тому з відповідача підлягає стягненню недоплачена сума одноразової допомоги і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У вересні 2017 року ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що на шахті імені Орджонікідзе ОСОБА_1 працював з 1996 року, проте у трудові відносини з ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» вступив після передачі цієї шахти в оренду у 1999 році, тому при застосуванні положень колективного договору в частині визначення розміру одноразової допомоги трудовий стаж на шахті імені Орджонікідзе не підлягає врахуванню.

Вважає, що одноразова допомога не відноситься до складових заробітної плати, тому звернення до суду з вимогами про стягненням цієї суми обмежене визначеним у статті 233 КЗпП України трьохмісячним строком, який позивач пропустив.

Вказав, що ОСОБА_1 звільнився з ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» у квітні 2014 року, а до суду з позовом звернувся у 2016 році, обґрунтовуючи це необізнаністю протягом тривалого часу по умови колективної угоди. Проте текст колективної угоди розміщений на багатьох інформаційних ресурсах і є у вільному доступі, тому такі посилання позивача безпідставні, на що не звернули уваги суди попередніх інстанцій.

Позиція інших учасників справи

У січні 2016 року ОСОБА_1 подав заперечення на касаційну скаргу, у яких послався на безпідставність її доводів. Зазначив, що після укладення договору оренди шахти імені Орджонікідзе № 1280-14-11/ 98 від 30 грудня 1998 року, відповідно до положень статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» став правонаступником прав і обов`язків підприємства, зокрема і у трудових відносинах з працівниками.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження за виключенням стягнутого цим рішенням середнього заробітку в межах платежу за один місяць.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 19 березня 1996 року прийнятий на роботу в шахту імені Орджонікідзе на посаду електрогазозварника, де працював до 19 лютого 2001 року.

Згідно з договором оренди державного майна № 14-11/98 від 30 грудня 1998 року Криворізький залізорудний комбінат передав в оренду ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (після зміни найменування - ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») цілісний майновий комплекс - шахту імені Орджонікідзе.

На виконання договору оренди № 1280-14-11/98 від 30 грудня 1998 року шахта імені Орджонікідзе прийнята у склад ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 1 січня 1999 року, відповідно до наказу № 94 від 28 січня 1999 року, про що зроблено запис у трудовій книжці ОСОБА_1 .

Відповідно до договору №1167-16-01/2001 від 9 листопада 2001 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» продав майно, а саме: обладнання, земельну ділянку, інвентар та інше майно шахти імені Орджонікідзе, ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за 2 366 058 гривень.

9 жовтня 2002 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу до ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на посаду електрогазозварника.

23 квітня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади електрогазозварника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі статті 38 КЗпП України.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці, що передували звільненню, складала 4 757, 76 гривень, середньогодинна заробітна плата - 33,04 гривень.

З розрахункового листа від 23 квітня 2014 року суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_1 при звільненні виплачена допомога при виході на пенсію у розмірі 4 757,76 гривень, тобто у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до пункту 6.1 галузевої угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки власник підприємства зобов`язався виплачувати працівнику при виході на пенсію одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу його роботи на підприємстві, зокрема, за наявності стражу роботи від 15 до 20 років - у розмірі не менше двох місячних заробітних плат.

Галузева угода гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки поширює свою дію на ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», від імені якого вона підписана уповноваженою особою - генеральним директором ТОВ «Метінвест Холдинг» ОСОБА_3

Згідно з пунктом 7.10 колективного договору на 2012-2013 роки, укладеного між ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» та профспілковим комітетом первинної організації ПМГУ ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», власник зобов`язався виплачувати працівникам при виході на пенсію за власним бажанням одноразову допомогу в розмірі, залежному від стажу роботи на комбінаті, зокрема, у розмірі двох середньомісячних заробітних плат працівника за наявності стажу роботи від 15 до 20 років.

ОСОБА_1 має стаж роботи на шахті імені Орджонікідзе 15 років 3 місяці 22 дні та був звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» припинення діяльності підприємства або його структурного підрозділу здійснюється шляхом його реорганізації через приєднання до орендаря, а структурного підрозділу - шляхом виділення з підприємства з наступним приєднанням до орендаря з дати видання про це відповідного наказу органу, уповноваженого управляти майном.

Орендар стає правонаступником прав та обов`язків підприємства відповідно до договору оренди, а у разі оренди цілісного майнового комплексу структурного підрозділу - також правонаступником прав та обов`язків підприємства, пов`язаних з діяльністю цього структурного підрозділу (стаття 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Статтею 36 КЗпП Українивизначено, що зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Оскільки шахта імені Орджонікідзе як цілісний майнових комплекс перебувала в оренді у ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», а з 2001 року - увійшла до складу цього товариства, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що стаж роботи позивача на шахті враховується при обчисленні розміру допомоги, що виплачується працівнику при звільненні на пенсію за власним бажанням.

Колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців (стаття 1 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Відповідно до статті 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою (стаття 9 Закону України «Про колективні договори і угоди»).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що галузевою угодою гірничо-металургійного комплексу України на 2011-2012 роки та діючим на підприємстві колективним договором на 2012-2013 роки передбачена виплата працівнику при виході на пенсію одноразової допомоги у розмірі, який визначається залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Оскільки стаж роботи ОСОБА_1 на шахті імені Орджонікідзе на день звільнення становив 15 років 3 місяці 22 дні, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що відповідно до пункту 7.4 колективного договору позивач має право на виплату допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат і обґрунтовано стягнув із ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» недоплачену суму допомоги у розмірі 4 757,76 гривень.

Статтею 47 КЗпП Українивстановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Оскільки при звільненні відповідач не провів належним чином розрахунок з ОСОБА_1 і у повному обсязі одноразову допомогу позивачу не виплатив, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП України і стягнув з ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 21 070,20 гривень, правильність обчислення якого відповідачем не спростована.

Касаційний суд відхиляє доводи заявника про те, що стаж роботи ОСОБА_1 на шахті імені Орджонікідзе до її передачі в оренду не враховується до загального стажу при обчисленні розміру одноразової допомоги, оскільки після приєднання шахти як цілісного майнового комплексу до ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» це товариство відповідно до статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», який був чинний на день приєднання, стало правонаступником усіх прав і обов`язків приєднаного підприємства.

Помилковим є посилання заявника на те, передбачена пунктом 7.4 колективного договору одноразова допомога при звільненні у разі виходу на пенсію не є складовою структури заробітної плати, тому з вимогами про її стягнення працівник може звернуться до суду у тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Структура заробітної плати визначена у статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до цієї статті заробітною платою є основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні і компенсаційні виплати. До заохочувальних і компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У рішенні № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію, виплата якої передбачена колективним договором, є складовою заробітної плати і тому право працівника пред`явити позов про її стягнення не обмежене будь-яким строком.

Помилковим є твердження заявника про пропуск позивачем встановленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки цей строк розпочинає перебіг від дня фактичного розрахунку, а у даній справі судами попередніх інстанцій встановлено, що повного розрахунку з ОСОБА_1 відповідач ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» не провів; станом на час розгляду справи одноразова допомога сплачена позивачу не у повному розмірі.

Порушень судами попередніх інстанцій цивільного процесуального законодавства, які унеможливили з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, касаційним судом не встановлено, тому доводи скарги у цій частині безпідставні.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо поновлення виконання рішення суду першої інстанції

Згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання.

Оскільки касаційну скаргу ПРАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, касаційний суд відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України поновлює виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року і ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 вересня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов В. А. Стрільчук