ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/366/18Головуючий у 1-й інстанції Іванчук В.М.
Провадження № 22-ц/817/92/19 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін - позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №603/366/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року, ухвалено суддею Іванчуком І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Монастириського районного суду від 24.04.2014 року (справа №603/204/14-ц) та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_5.ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що за час шлюбу у позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 народилось двоє дітей: ОСОБА_5.ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

Позивач зазначала, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18.02.2011 року, вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5.ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.01.2011 року до досягнення дітьми повноліття.

Згідно рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12.04.2011 року, рішення Монастириського районного суду від 18.02.2011 року змінено. Зменшено щомісячний розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 з 300 грн. щомісяця до 200 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 24.04.2014 року збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 до 250 грн. на кожну дитину щомісяця, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач у доводах позовної заяви посилалася на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час значно перевищує суму 250 грн.,а тому ОСОБА_2 просила ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача ОСОБА_3 в її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Монастириського районного суду від 24.04.2014 року (справа №603/204/14-ц) та вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням від ОСОБА_3 поступила апеляційна скарга, в якій він посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права просить його скасувати .

Зокрема скаржник зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано, що доходу у нього немає, заробітну плату він не отримує. Також, ОСОБА_3 вказує, що змін в його матеріальному стані на дату оскарження рішення не відбулося, а тому вважає, що суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про зміну способу стягнення аліментів, шляхом стягнення з нього аліменти на дітей в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу).

У судове засідання не з'явився відповідач ОСОБА_3, однак від його представника ОСОБА_6 поступило клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи,які з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають навчення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3,5ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 травня 2004 року між ОСОБА_2 т а ОСОБА_3 було укладено шлюб.

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5

Згідно рішення Монастириського районного суду від 17 грудня 2010 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 18 лютого 2011 року, вирішено стягувати з ОСОБА_3 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 в твердій грошовій сумі по 300 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 24.01.2011 року до досягнення дітьми повноліття.

Згідно рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 12 квітня 2011 року, рішення Монастириського районного суду від 18 лютого 2011 року змінено. Зменшено щомісячний розмір присуджених до стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_2 з 300 грн. щомісяця до 200 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 24 квітня 2014 року збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 до 250 грн. на кожну дитину щомісяця, до досягнення дітьми повноліття.

Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: с. Вістря Монастириського району Тернопільської області, діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживають разом із позивачем за вищевказаною адресою.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до пунктів 1, 3, частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статті 183 СК України передбачено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Згідно довідки Свято - Михайлівського Злотоверхого чоловічого монастиря від 05 травня 2018 року № 110 та від 05 листопада 2019 року № 113 відповідач ОСОБА_3 є насельником Свято- Михайлівського Злотоверхого чоловічого монастиря Української Православної церкви Київського Патріархату у м. Києві та заробітною платою не забезпечується.

Як вбачається із п.12 статуту Злотоверхого чоловічого монастиря Української Православної церкви Київського Патріархату( далі - Статут) , монастир - неприбуткова релігійна організація. Монастир визначає утримання братії та забезпечення братії необхідним майном та харчуванням. Згідно п.31 Статуту передбачено заборону розподілу отриманих доходів( прибутків) або їх частини серед засновників( учасників) членів монастиря. Відповідно до п.32 Статуту, доходи (прибутки) Монастиря використовуються виключно для фінансування видатків на утримання Монастиря, реалізації мети(цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених його статутом.

При зміні способу стягнення аліментів, суд першої інстанції не врахував, що у відповідача , як платника аліментів відсутнє постійне місце роботи та дохід, який би дозволив стягувати з нього аліменти на утримання дітей від частки усіх видів його заробітку.

Колегія суддів , вважає, що зміна способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку платника, в даному випадку не ґрунтується на вимогах закону, оскільки матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_3 доходів не отримує.

Виходячи з норм частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а, згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України - порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Керуючись ст.ст.367,376,381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 22 жовтня 2018 року -скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2(АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1) до ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) про зміну способу стягнення аліментів - відмовити.

Постанова Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 05 березня 2019 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Парандюк Т.С.