Провадження №2/523/700/19
"27" травня 2019 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,-
В С Т А Н О В И ЛА :
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в якому просила визначити місце проживання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтувала тим, що з вересня 2006 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем- ОСОБА_2 , який 09.09.2009 року було розірвано за рішенням Суворовського районного суду. У період шлюбу в сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з позивачкою, про що свідчить відмітка про реєстрацію проживання органом виконавчої влади з питань реєстрації від 21.11.2008 року на свідоцтві про народження.
Як зазначає в своєму позові позивачка, після розлучення батько дитини не приймав участі у вихованні дитини, не цікавився станом її здоров`я, її духовним та фізичним розвитком, не спілкувався з нею.
В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала справа №523/5256/18 щодо надання згоди на виготовлення закордонного паспорту та надання згоди на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу другого з батьків, де відповідач постійно заперечував проти виїзду доньки зі позивачкою за кордон на відпочинок. На даний час ОСОБА_2 оскаржує рішення по справі №523/5256/18 від 23.08.2018 року.
На думку позивачки, місце проживання доньки має бути визначено за нею, оскільки з самого народження дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні. Крім того, вона працює та має можливість забезпечити відпочинок доньки за кордоном, має можливість забезпечити її розвиток у вигляді додаткових занять спортом, іноземними мовами, іншими розвагами та хоче дати дитині освіту та комфортні умови для розвитку і виховання. У доньки є своя кімната, яка обладнана всім необхідним для неї. На думку позивачки, відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров`я дитини умов проживання.
У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надавав.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надавав.
У зв`язку з викладеним, зі згоди позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що з вересня 2006 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 , який 09.09.2009 року було розірвано за рішенням Суворовського районного суду.
У період шлюбу в сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане Третім відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси. актовий запис № 246 (а.с.5).
ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.6).
Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому згідно ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1ст.29 ЦК). Кожна особа має право на вільний вибір місця проживання (ч. 1ст.33 Конституції).
Суд звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 не зверталася до Органу опіки та піклування стосовно винесення висновку щодо вирішення питання стосовно визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Слід зауважити, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки органом опіки та піклування не було надано висновку щодо визначення місця проживання дитини.
На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 160, 161 СК України, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини- відмовити.
Копію рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення виготовлене та підписане суддею 27.05.2019р

Суддя Аліна С.С.