Провадження № 2/761/170/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Шевченківськийрайонний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: - Піхур О.В.,

за участю :

секретаря судового засідання - Мусійчук В.С.,

представника позивачів - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання окремої частини правочину недійсною, -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів.

Ухвалою судді ОСОБА_8. від 04.07.2016 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 13.04.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання окремої частини правочину недійсною та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом.

Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_8. у відставку та передано для розгляду судді Малинникову О.Ф.

У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 31.05.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 24.05.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом.

Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року.

У зв`язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовані тим, що 14 травня 2014 року між ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики грошових коштів, на безвідсотковій основі в розмірі 85000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США, що на день укладання договору позики складало 990 250,00(дев`ятсот дев`яносто тисяч двісті п`ятдесят) гривень. Сума позики була отримана Відповідачем у повному обсязі до моменту підписання договору. Відповідно до умов договору позики, п.1 відповідач 1 зобов`язався повернути позику до 01 грудня 2014 року, п закінчені цього строку відповідачі суми позики не повернули, та ухиляються від її повернення до цього часу. В ході розгляду справи позивачами було збільшено позовні вимоги, так позивачі просять стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 3741525,55 грн. Та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів судовий збір в сумі 6890 грн.

28.12.2016 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічний позов, в якому він просив визнати недійсним п. 4 Договору позики, оскільки він не відповідає вимогам законодавства, а грошові кошти повинні бути повернуті в у розмірі 990250 грн., а не в іншому, а також просив стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір.

У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В зустрічному позові просив відмовити.

У судовому засіданні представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити, зустрічний позов задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представників, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до посвідченого приватним нотаріусом договору позики № 804 від 14.05.14р. ОСОБА_4 уклала та підписала договір, а її чоловік - ОСОБА_5 надав свою згоду на укладення та підписання дружиною договору позики, про що вказано у п. 9 Договору позики.

Подружжя Позивачів надали свої спільні грошові кошти в позику подружжю Відповідачів, оскільки були давно знайомі та довіряли порядності останніх. ОСОБА_2 попросив позичити йому та його дружині ОСОБА_10 85 000,00 тисяч доларів США для розширення й розвитку бізнесу відповідачів (компанія STELLADOMINIK S.R.L.).

У відповідності до умов п. 1. Договору, позики Відповідач 1 зобов`язався повернути позику до 01 грудня 2014 року.По закінченні зазначеного строку Відповідачі суми позики Позивачам не повернули, ухиляються вони від її повернення й до цього часу.

08 лютого 2016 року Відповідачі отримали рекомендований лист із вимогою Позивачів про повернення суми позики, однак ця вимога Позивачів про повернення боргу залишилась без відповіді.

23 березня 2016 року Позивачі вирішили звернутися за виконавчим написом до нотаріуса. Позивачам стало відомо, що напередодні отримання позики, а саме у період з лютого 2013 року до жовтня 2014 року Господарським судом міста Києва слухалось декілька справ проти компанії STELLADOMINIK S.R.L. про стягнення заборгованості у значних сумах: 85 000,00 доларів США та 30 000,00 доларів США, та на даний час ці судові рішення набули законної сили й очікують виконання.Таким чином, Позивачам стало зрозуміло, що Відповідачі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не мають наміру повертати позичені кошти, оскільки їх матеріальний стан не відповідає дійсності.

16 травня 2016 року Позивачі звернулися до Шевченківського районного управління Національної поліції в м. Києві із заявою повідомленням про кримінальне правопорушення за ст. 190 КК України, вчинене Відповідачами.

Також суд вважає за необхідне відмовити в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання окремої частини правочину недійсною, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконав то воно підлягає негайному виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором.

Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч. 1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2).

Відповідно до ст. 65 СК України та п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. (далі - Постанова № 11. від 21.12.2007 р.), при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і одержане за договором використано на її потреби.

Як вже закачалося вище, Відповідач 2 надала свою письмову згоду на отримання Відповідачем 1 грошових коштів, тому є всі підстави вважати, що грошові кошти були отримані одним із подружжя ( ОСОБА_2 ) в інтересах сім`ї, а не для власних, особистих, потреб.

Вказана позиція висловлена в правових висновках Верховного Суду України, в постанові від 20 лютого 2013р. по справі № б-1бЗцс12, щодо наявності відповідних доказів на підтвердження витрачання отриманих грошових коштів в інтересах сім`ї, а також на надання у письмовій формі згоди на укладення договору ПОЗИКИ: «Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби (ч, 2 ст. 73 СК України).

У процесі розгляду спору факт використання одержаного за договором на потреби сім"ї підлягає доказуванню зацікавленою стороною, а наявність наданої в письмовій формі згоди другого з подружжя - з`ясуванню судом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2013 р. у справі №6-163цс12).»

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язання за договором позики №803 від 14.05.2014р. у відповідачів перед позивачами виникла заборгованість в розмірі 3741525,55грн., що складається з: 2275450,00 грн. - основний борг, 1268017,89 грн. - пеня, 198057,66 грн. - 3 %річних, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивачів сплачену суму судового збору, в розмірі грн. 6890грн. 00 коп.

У задоволені зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки п. 4 Договору позики повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню також і вимога про стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 74, 79, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 533, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 73 СК України суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суму боргу в розмірі 3741525,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 3445,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 3445,00 грн.

В задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання окремої частини правочину недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складання повного тексту рішення 07.06.2019 року.

Суддя