Справа № 128/1487/19
УХВАЛА

іменем України

06 червня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького районного суду Вінницької області Бондаренко О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, до подачі позовної заяви до суду, мотивуючи тим, що вона має намір звернутись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частку земельної ділянки, що є об`єктом права спільної сумісній власності того, хто пережив спадкодавця.

Так, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області, від 21.02.2019 по справі №127/6575/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вставлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2010 року по 0.10.2016 року.

Постановою Вінницького апеляційного суд від 28.05.2019 року по справі №127/6575/17 вищевказане рішення в цій частині залишено без змін.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняли його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У відповідності до ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 17.11.2015 року ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 .

Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_4 набули земельну ділянку за спільні кошти, під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, то в силу вимог ст.ст. 60,61,70,74 СК України зазначене майно є об`єктом їх права спільної сумісної власності, і за таких обставин, ОСОБА_1 має належати 1/2 частка земельної ділянки, інша ж частка підлягає спадкуванню в порядку, передбаченому ст. 1226 ЦК України.

Однак, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №47823195 від 17.11.2015 року вбачається, що за ОСОБА_4 зареєстрована земельна ділянка на праві особистої приватної власності.

Зважаючи на те, що у відповідному реєстрі земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, то такі відомості дають можливість спадкоємцям включити зазначений об`єкт нерухомого майна, в цілому, до складу спадкової маси, що залишилась після смерті ОСОБА_4 та в будь-який час, в тому числі, до подання ОСОБА_1 позовної заяви до суду, отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину за законом і зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку.

Так, набувши право власності на спірну земельну ділянку спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до відкриття провадження у справі та під час розгляду справи в суді про визнання права власності на частку земельної ділянки, що є об`єктом права спільної сумісній власності того, хто пережив спадкодавця, і до набуття рішенням законної сили, можуть будь-яким чином відчужити майно, право на частку якого має ОСОБА_1 Такі дії призведуть до неможливості виконання рішення суду в майбутньому та/або ускладнить його виконання.

Окрім того, якщо не забезпечити позов до його подання, а спадкоємці оформлять спадкові права на усю земельну ділянку та реалізують вказане майно, то позивачу доведеться звертатись до суду з новими позовами спрямованими на поновлення її порушених прав у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо предмету спору.

Слід врахувати й ту обставину, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №168942535 від 03.06.2019 року щодо спірної земельної ділянки існує обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, яке виникло на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2017 року по справі №127/6575/17. Однак, згідно резолютивної частини постанови Вінницького апеляційного суду від 28.05.2019 року по справі №127/6575/17 суд постановив: скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.03.2017 року в частині накладення арешту на земельну ділянку під номером № АДРЕСА_2 площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 і зареєстрована за ОСОБА_4 .

За таких обставин, запис про обтяження земельної ділянки носить формальний характер, адже існує рішення суду про скасування такого арешту, що дає можливість вилучення запису про арешт спірного майна в будь-який момент.

З огляду на вищевикладене виникає нагальна необхідність просити суд забезпечити позов до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на земельну ділянку під номером № АДРЕСА_2 площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 і зареєстрована за ОСОБА_4 .

При цьому, слід врахувати, що запропонований позивачем вид забезпечення позову є співмірним позовним вимогам, з якими позивач має намір звернутись до суду.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов майнового характеру забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору -якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Заявник обізнаний з вимогами ч.4 ст. 152 ЦПК України, яка його зобов`язує у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви пред`явити позов до суду протягом десяти днів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 149, 150 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову», заяву про забезпечення позову можуть подати будь-які особи, які беруть участь у справі, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або завдати збитків особі, яка бере участь у справі.

Так, відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необгрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

У заявника відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову, з огляду на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті (п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року).

Оглянувши подану заяву та надані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи абро фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи, що невжиття таких заходів можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, подану заяву про забезпечення позову слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 149 - 150 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - задоволити.

Накласти арешт на земельну ділянку під номером №10 площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , яка розташована в АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06).

Ухвалу про забезпечення позову направити Державному реєстратору, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, для виконання в порядку ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 15 днів.

Суддя О.І. Бондаренко