Справа № 466/1054/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«29» травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Глинської Д.Б.

за участі секретаря Івасюти А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення втрат у зв`язку з невиконанням рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача борг у сумі 53 289,17 грн. за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 66 792,44 грн., 3% річних у сумі 7 511,58 грн., а всього 127 593,19 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 березня 2013 року по цивільній справі №466/373/13-ц ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 47 348,35 грн. за договором позики, з яких 40 445 грн. основна сума боргу, інфляційні втрати у розмірі 3 559,16 грн., 3 % річних у розмірі 3 344,19 грн.

22 травня 2014 року відповідач ОСОБА_2 сплатив борг у розмірі 873,71 грн. Разом з тим, на момент звернення до суду вказане рішення суду не виконане, заборгованість відповідачем не повернута.

У зв`язку з частковим поверненням боргу 22 травня 2014 року у розмірі 873,71 грн., вважає, що розрахунок заборгованості необхідно провести у два періоди: з 23 березня 2013 року по 22 травня 2014 року, та з 22 травня 2014 року по 31 січня 2019 року.

Інфляційні витрати з 23 березня 2013 року по 22 травня 2014 року становлять 5 160,93 грн., а 3% річних з 23 березня 2013 року по 22 травня 2014 року становить 1653,95 грн.

Таким чином, станом на 22 травня 2014 року розмір боргу, інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача складає:

47348,35 грн. 873,71 грн. + 5 160,93 грн. + 1653,95 грн. = 53 289,52 грн.

Інфляційні втрати з 22 травня 2014 року по 31 грудня 2018 року становить 66 792,44 грн.; 3% річних з 22 травня по 31 січня 2019 року 7511,58 грн.

Таким чином, станом на 31 січня 2019 року борг ОСОБА_2 становить

53 289,17 грн. + 66 792,44 грн. + 7511,58 грн. = 127 593,19 грн.

В судове засідання, яке було призначено на 29 травня 2019 року о 12.00 год., позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату розгляду справи. Однак, подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату розгляду справи та не подав відзив. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 березня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 47 348 грн. 35 коп., з яких сума основного боргу становить 40 445 грн., сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції становить 3 559 грн. 16 коп., 3% річних становлять 3 344 грн.19 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2013 року в рішенні суду від 23 березня 2013 року виправлено описку та зазначено, що днем постановлення рішення слід вважати 23 квітня 2013 року.

Разом з тим, рішення суду на даний час не виконане, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики не погашена.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15 та постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 718/2080/17-ц.

Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Разом з тим, враховуючи те, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23 квітня 2013 року з відповідача на користь позивача уже стягнуто основну суму боргу, інфляційні втрати та 3% річних, суд приходить до висновку, що підстави для повторного ухвалення рішення про стягнення основної суми боргу відсутні, однак враховуючи те, що відповідачем на даний час зобов`язання так і не виконане, на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних.

Крім цього, інфляційні втрати та три відсотки річних слід рахувати за період з 23 квітня 2013 року з дати ухвалення судового рішення по 22 травня 2014 року - день повернення ОСОБА_2 позивачу частини боргу у розмірі 873,71 грн., розраховані з основної суми борги, встановленої договором позики 47 348,35 грн.; а також за період з 23 травня 2014 року по 01 січня 2019 року, розрахованої за мінусом часткового погашення боргу, що складає 47 348,35 грн. 873,71 грн. = 46 474,64 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення та з відповідача слід стягнути інфляційні втрати за період з 23 квітня 2013 року по 22 травня 2014 року та з 23 травня 2014 року по 01 січня 2019 року в сумі 66 338,88 грн., а також 3% річних за цей же період в сумі 7966 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,80,81,141,247,259,263-265,280-282 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 66 338,88 грн. інфляційних втрат та 7 966 грн. 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов`язання за договором позики від 31 березня 2010 року, а всього 74 304, 88 грн. ( сімдесят чотири тисячі триста чотири гривні вісімдесят вісім копійок) .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача ОСОБА_2

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники процесу:

позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Д. Б. Глинська