Справа № 303/1326/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року (у складі судді Пак М.М.) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у березні 2017 р.

Після уточнення позовних вимог у липні 2017 р. (а.с.91-95) просив стягнути з відповідача на свою користь:

-33 154,80 грн. завданої матеріальної шкоди;

-50 000 грн. завданої моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 20.06.2016 р. на 775 км. Траси «Київ-Чоп» сталася дорожньо-транспортна пригода.

Згідно з висновком експерта № 2016-1001 від 22 серпня 2016 р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, внаслідок ДТП, визначена як сума вартості відновлювального ремонту автомобіля із урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля і величини втрати його товарної вартості, за умови доцільності відновлювального ремонту складає 22 808,51 грн., а ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21063 становить 33 154,80 грн.

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 11.01.2017 р. відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Відтак позивач вважає доцільним пред'явити до відповідача вимоги про стягнення матеріального збитку.

Також позивач вважає необхідним стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яка виразилася у душевних переживаннях у зв'язку з тимчасовим ушкодженням здоров'я позивача та членів його родини, пошкодженням автомобіля, який використовувався позивачем для життєвих потреб, що змусило змінити звичний спосіб життя і віднайти інші джерела доходів для сім'ї. Душевні переживання відобразилися на психічному стані позивача: останній став роздратований, втратив спокійний сон, що змусило позивача звернутися до лікаря-невропатолога.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2018 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 33 154,80 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_2 просить скасувати це рішення у частині стягнення матеріальних збитків і відмовити в задоволенні таких. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Указує, що позивач не є власником пошкодженого майна, а відтак не мав правових підстав для звернення до суду з позовом. Зазначає, що судом першої інстанції було стягнуто не суму завданих збитків унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а розмір ринкової вартості автомобіля.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, з таких мотивів.

Задовольняючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди, суд констатував, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль, у якому знаходився позивач зі своє родиною, зазнав технічних пошкоджень. Із наданого суду звіту про оцінку автомобіля № 2016-1001 від 22.08.2016 р., видно, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки ВАЗ 2106, д. н. з. НОМЕР_1, становить 33 154,80 грн. Відтак, вимоги в цій частині суд задовольнив у повному обсязі.

Щодо часткового задоволення позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, суд виходив із загальних засад розумності та справедливості, із врахуванням того, що права порушено тільки внаслідок пошкодження майна.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком, однак рішення суду в частині стягнення із відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди належить змінити.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою апеляційного суду Закарпатської області від 11 січня 2017 р. постанову Хустського районного суду від 09 серпня 2016 р. скасовано. ОСОБА_2, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційним судом Закарпатської області встановлено, що 20 червня 2016 р. о 13.10 год. на 775 км автодороги Київ-Чоп ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «Audi», номерний знак Словацької Республіки НОМЕР_4, здійснив маневр виїзду на зустрічну смугу руху, не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху, створив ситуацію, при якій водій зустрічного транспортного засобу марки «ВАЗ 2106» державний номерний знак НОМЕР_1, різко змінив напрямок руху, щоб уникнути зіткнення, внаслідок чого автомобіль марки «ВАЗ - 2106» з'їхав із дороги та отримав механічні пошкодження, тобто ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України (а.с.6-7).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок порушення ОСОБА_2 правил дорожнього руху, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки «ВАЗ 2106», д.н. з. НОМЕР_1, зазнав технічних пошкоджень.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля № 2016-1001 від 22.08.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1», становить 33154,80 грн. (а.с.8-56).

За правилами ст. 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 цього Кодексу, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 Цивільного кодексу України.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в статті 1166 Цивільного кодексу України, де передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди належить стягнути 33154,80 грн.

Однак такий висновок суду не відповідає обставинам справи.

Так, відповідно до звіту №2016-1001 про оцінку автомобіля ВАЗ 21063 номерний знак НОМЕР_1 від 22.08.2016 р. видно, що ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1, складає 33 154,80 грн. (а.с.16)

Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 21063, номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 22 808,51 грн. (а.с.17).

Відтак, суд дійшов помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33154,80 грн.

Доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу, однак вони є недостатніми для скасування рішення у цій частині в повному обсязі.

Довід апеляційної скарги про те, що позивач не є власником пошкодженого майна, а відтак не мав правових підстав для звернення до суду з позовом не заслуговує на увагу, оскільки, як встановлено матеріалами справи, позивач керував автомобілем на підставі довіреності, тобто на законних підставах (а.с.41).

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції у частині стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. не оскаржувалося, а відтак і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, однак вони є недостатніми для скасування оскаржуваного рішення у частині стягнення із відповідача на користь позивача матеріальних збитків у повному обсязі.

У контексті п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України та п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить змінити через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2018 року у частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 33 154,80 грн. змінити.

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 22 808 (двадцять дві тисячі вісімсот вісім) грн. 51 коп.

4.Решту рішення залишити без змін.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 04 березня 2019 р.

Судді: