Справа № 161/79/18 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Провадження № 22-ц/802/294/19 Категорія: 3 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Федонюк С.Ю., Бовчалюк З.А.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

03 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 22.07.2000 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.11.2017 року. Вказує, що за час перебування у шлюбі ними було набуто у власність спільне майно:- автомобіль «Тойота Каріна Е», 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 вартістю 100000,00 грн.; гараж в АДРЕСА_4, вартістю 45000,00 грн.; торговий павільйон АДРЕСА_5 вартістю 280000,00 грн.; грошові кошти в сумі 30000 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 836208,00 грн., які зароблені ними в ході здійснення підприємницької діяльності та якими, без її згоди, розпорядився відповідач, подарувавши їх дочці від першого шлюбу ОСОБА_6 . Про даний факт їй стало відомо у 2016 році, а тому вважає, що ці кошти підлягають врахуванню при поділі спільного майна; грошові кошти на банківському рахунку на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 45000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1224312,00 грн., які були отримані ними від продажу спільної трьохкімнатної квартири АДРЕСА_3 та внесені на депозитний рахунок відповідача 31.12.2013 року. Вважає, що її частка при поділі майна повинна бути збільшена, оскільки з нею проживають двоє неповнолітніх дітей, при цьому, відповідач не сплачує аліменти на їх утримання відповідно до рішення суду. У зв`язку з наведеним, просила поділити майно подружжя та виділити їй у власність наступне майно: автомобіль «Тойота Каріна Е», 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 вартістю 100000,00 грн. та кошти в сумі 45000,00 доларів США з нарахованими відсотками на банківському рахунку на ім`я ОСОБА_3 в ПАТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.06.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу майна подружжя, а саме: автомобіля «Тойота Каріна Е», 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , гаража АДРЕСА_4 , торгового павільйону АДРЕСА_5 залишені без розгляду.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення в частині відмови в позові про поділ 45 000 доларів США скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача в її користь 22500 доларів США.

Рішення суду в частині відмови в позові про поділ 30 000 доларів США не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в частині відмови в позові про поділ 45000 доларів США скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 22.07.2000 року по 13.11.2017 року сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, що підтверджується відповідним свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 (а.с. 4).

Сторонами під час перебування у шлюбі було набуто майно, зокрема, грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в банку.

З матеріалів справи вбачається, що 31.12.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як продавцями та ОСОБА_7 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , яка належала продавцям на праві власності(а.с. 9-10).

В цей же день в АТ КБ «Приватбанк» відкрито депозитний рахунок на ім`я ОСОБА_3 , на якому розміщені кошти в розмірі 46 500 доларів США, які отримані сторонами від продажу спільної квартири.

Згідно статті 60 Сімейного кодексу України(в подальшому - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просила поділити спільні кошти в розмірі 45 000 доларів США, які розміщені на депозитному рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно інформації АТ КБ «Приватбанк» від 14 травня 2019 року №20.1.0.0.0/7-190410/291 вбачається, що на ім`я відповідача ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк» 31.12.2013 року було відкрито депозитний рахунок та зараховані кошти в сумі 46 500 доларів США. 23.01.2014 року кошти в сумі 46 528,02 доларів США, в тому числі 46500 доларів США вкладу та 28,02 долари США відсотків були переведені на картковий рахунок. 05.02.2014 року відкрито депозит та кошти в сумі 46 528,02 доларів США знову внесені на депозитний рахунок відповідача. 11.02.2014 року вказана сума коштів з депозитного рахунку переведена на картковий рахунок відповідача та в цей же день видана готівкою у відділенні банку.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечується відповідачем, що зараховані на депозитний рахунок кошти в сумі 46 500 доларів США отримані сторонами в зв`язку з продажем квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 31.12.2013 року.

В силу вказаних вище положень СК України, зазначені грошові кошти відносяться до спільного майна подружжя, кожен з яких має право на 1/2 їх частину.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач про зняття коштів з депозитного рахунку відповідачем дізналась в ході розгляду даної справи, а саме: після отримання інформації АТ КБ «Приватбанк» ї про рух коштів по рахунках відкритих на ім`я відповідача ОСОБА_3 на вимогу апеляційного суду за клопотанням позивача.

Відповідач в суді апеляційної інстанції пояснив, що кошти, які знаходились на депозитному рахунку, відкритому на його ім`я використані ним в інтересах сім`ї, зокрема за ці кошти придбавались товари для здійснення підприємницької діяльності, кошти також використовувались для відпочинку сім`ї, хоча доказів на підтвердження своїх доводів не надав суду. Крім того, подаючи відзив на позовну заяву відповідач взагалі не зазначав на які цілі використані кошти в сумі 46 500 доларів США, які зняті ним з депозитного рахунку одним платежем. Позивач заперечила що вказані кошти використовувались для придбання товарів під час здійснення підприємницької діяльності, оскільки підприємницька діяльність здійснювалась сторонами спільно і необхідності залучення інших коштів, крім тих які були отримані ними в результаті підприємницької діяльності не було необхідності, і про використання такої значної суми коштів їй би було відомо. Оскільки така сума коштів не була використана подружжям під час спільного проживання то позивач подаючи позов про поділ майна була переконана, що ці кошти знаходяться на депозитному рахунку так як відповідач не повідомляв їй, що спірні кошти зняті з депозитного рахунку ще в лютому 2014 року, а також згоди на використання коштів в сумі 45 000 доларів США позивач не надавала.

Відповідно до пункту 28 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судом законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 Сімейного Кодексу України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів в інтересах сім`ї повинен доводити той з подружжя, хто використав ці кошти без згоди на це іншого подружжя.

Згідно положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на яку вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 посилалаючись на те, що спірні кошти використані сторонами ще під час перебування у шлюбі, не довів та не надав належних і допустимих доказів щодо розподілу коштів між сторонами, а також що відповідачем використано кошти за згоди позивача та в інтересах сім`ї.

Отже, використання відповідачем ОСОБА_3 спільних коштів подружжя суперечить вимогам ст. 65 СК України, оскільки грошовий вклад на день розгляду судом справи вже був знятий з депозитного рахунку відповідачем, що підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, а тому, з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація частки грошових коштів, розміщених на рахунку у АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 22 500 доларів США з врахуванням заявлених позовних вимог.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності спільного майна подружжя, яке просить поділити.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції залишено поза увагою наведені обставини, зроблено висновок, який не відповідає обставинам справи, помилково застосовано норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в частині поділу 45000 доларів США.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року в даній справі в частині відмови в позові про поділ 45000 доларів США скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на рахунку у АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 22500(двадцять дві тисячі п`ятсот) доларів США.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді