ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року

м. Харків

Справа № 642/6534/18

Провадження № 22-ц/818/2464/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2019 року у складі судді Грінчук О.П.,

у цивільній справі №642/6534/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

встановив:

20.11.2018 ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому у точнила та просила стягнути з ОСОБА_1 10725,66 грн у якості додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами за період з 01.11.2015 по 12.02.2019

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначала, що вона з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням від 17 вересня 2014 року шлюб між ними розірвано. Дитина постійно хворіє, потребує постійних обстежень та лікування, крім того, він перебуває на обліку у лікарів з хронічними захворюванням: алерголога, гастроентеролога, офтальмолога, невропатолога та психіатра. Відповідач в добровільному порядку не бере участі у лікуванні дитини чи будь-якій допомозі, хоча знає про проблеми зі здоров`ям сина. За період з 01.11.2015 по 20.11.2018 позивачем було витрачено на лікування сина, його обстеження у медичних закладах, а також на розвиток його здібностей 17 158,32 грн. Позивач має невисоку заробітну плату, а тому звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача половини вказаних витрачених коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 10725 грн. 66 коп. за період з 01.11.2015р. по 12.01.2019р.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, з тих підстав, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим, та прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позивач доклав як докази рецепти і висновки лікарів, які він ставить під сумнів у їх законності видачі.

Крім того, на квитанції серії ААЗ №616382 від 08.01.2019 року з готелю, де нібито було оплачено 1050,00 грн не зазначена назва готелю.

Також, до даних чеків прикладений чек з торгового майданчика "Барабашова" за покупку велосипеда від 26.04.2018 року за 4550,00 грн. і шкільного рюкзака, дитячого гольфу, але при цьому відповідно ст. 185 CK України закріплює правило, згідно з яким, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, вимагає додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних його здібностей, страждає важкою хворобою, є калікою. Особливі обставини можуть бути обумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що вимагає покупки музичного інструменту, або до певного виду спорту, що потребує додаткових матеріальних витрат або дитина потребує оздоровлення.

В даному випадку, на думку скаржника, позивач не надав жодного доказу, а саме розвитком певних здібностей (довідки з гуртка або секції) або тяжкою хворобою.

Судом першої інстанції не були розглянуті об`єктивно і прийняті до уваги, що відповідач просив суд взяти до уваги при винесенні рішення, його матеріальне становище яке не дозволяє забезпечити оплату додаткових витрат, так як 15.11.2018 році у нього народилася донька і на даний момент дружина і дочка знаходяться на його утриманні. Він працює офіційно і отримує мінімальну заробітну плату.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом першої інстанції вірно надано оцінку доказам по справі та прийнято законне рішення та просила залишити його без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначала, що відповідач ніяк не цікавиться ОСОБА_4 і як живе його дитина. Під час лікування сину зору в Харкові з 08.01.2019 по 18.01.2019 нею був сплачений 10 денний базовий курс по міопії, про що свідчить довідка, яка знаходиться в справі, вони були змушені ночувати в Харкові 3 ночі в міні-готелі, так як для дитини важко переносити дорогу 2 год 30 хв. в одну сторону та назад 2 год 30 хв. в морози, а для дитини з порушеною психікою важче вдвічі.

Всі довідки з лікарень відповідають вимогам українського законодавства, але відповідач, щоб не платити за ліки дитини постійно ставить під сумнів, нібито не знаючи, що дитина хвора.

Те що відповідач не хоче допомагати й перешкоджає в лікуванні психіки дитини свідчить раніше надана довідка із органів опіки та піклування дітей для вирішення питання щодо дозволу надання психіатричної допомоги дитині, у відповідності до ст.ст. 11, 12, 13 Закону України "Про психіатричну допомогу": психіатричний огляд, амбулаторна психіатрична допомога та госпіталізація до психіатричного закладу не повнолітньої особи здійснюється за згодою її батьків або іншого законного представника, що підтверджується рішенням органу опіки та піклування про надання психіатричної допомоги малолітньому ОСОБА_3 , від 01.02.2009 р.н. № 01-25/317 від 08.07.2017 р.

Дитина має розлади з психікою, розлад поведінки, вона та її батьки, роблять все можливе і не можливе, щоб допомогти нормальному існуванню дитини. Змушені жити в постійному стресі з дитиною, яку в 10 років не можна залишати одного в кімнаті. Син не може перебувати в колективі, але нажаль в Україні немає закладів для навчання для дітей з існуючою проблемою. Доказом є скарга батьків із школи, де навчається їх син.

Обґрунтовуючи заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 також просить врахувати і ту обставину, що відповідач присилає їй на мобільний телефон у додатку «Вайбер» фото де вихваляється тим, як він добре відпочиває у нічних клубах.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 19, 274, 368, 369 ЦПК України, зважуючи на відсутність обґрунтованих клопотань про наявність підстав для зміни встановленого ухвалою суду порядку апеляційного перегляду справи, розглядає справу за апеляційною скаргою в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, згідно з законами України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Судовим розглядом встановлено, що 30.08.2008 у відділі реєстрації актів цивільного стану Дергачівського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

01.02.2009 під час перебування сторін у шлюбі у них народився син, ОСОБА_3 , згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , в графі «батько» вказаний ОСОБА_1 , в графі «мати» - ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.07.2014 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 500 грн. щомісяця.

Рішеням Золочівського районного суду Харківської області від 05.03.2018 збільшено розмір аліментів на утримання сина до 1000 грн. щомісяця.

Згідно проведеного огляду у дитячого психоневропатолога ОСОБА_3 поставлений діагноз синдром дефіциту уваги і гіперактивність, та виписані медичні препарати по рецептам (а.с.18)

Згідно висновку ДУ «Інститут охорони здоров`я дітей і підлітків НАМН України» від 09.06.2016 та 29.08.2018, ОСОБА_3 має синдром дефіциту уваги з гіперактивністю, розлад поведінки, синдром лікворної (внутрішньочерепної) гіпертензії, дифузні зміни загально мозкового характеру, дисфункція неспецифічних серединних струн та виписані медикаменти для лікування (а.с.19, 21).

Клінічним висновком лікаря територіального медичного об`єднання «психіатрія у м.Києві» Чуприковим А.П. від 04.05.2017 дитині, ОСОБА_3 , поставлено діагноз психоорганічний синдром з переваженням емоційно-вольових (психопатоподібних) порушень, синдром гіпертимно-гнівливий з агресивною поведінкою, прихована епілепсія, та рекомендовано прийом медичних препаратів протягом тривалого часу.

Рішенням органу опіки і піклування було вирішено про надання психіатричної допомоги малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди батька, оскільки останній не цікавиться його життя та здоров`ям, а дитина, згідно висновків лікарів, потребує медичної допомоги.

Позивачем долучено до матеріалів позовної заяви оригінали квитанцій про здійсненні витрати на лікування і придбання медикаментів сину, виписаних по рецептах лікарів для нормалізації його життєдіяльності (а.с.24-34).

Згідно чеку №465, дитині, ОСОБА_3 призначено та сплачено курс лікування в клініці «Оптика на Чайковського» вартістю 2200 грн., а також згідно квитанції №616382 сплачено проживання у готелі тривалістю з 08.01.2019 по 11.01.2019 у сумі 1050 грн., на час офтальмологічного курсу лікування сина у м.Харкові.

Крім того, згідно чеку №29778 від 12.01.2019 здійснено оплату окулярів та лінз на суму 1043 грн.

Лікарем «Оптика на ОСОБА_5 » ОСОБА_6 видано довідку від 18.01.2019 про перебування ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні з 08.01.2019 по 18.01.2019, згідно якої проведено курс лікування по діагнозу: міопія слабкої ступені обох очей, та призначено постійне носіння окулярів.

На підтвердження особливих обставин позивачем також надано копію скарги батьків школи, де навчається ОСОБА_3 , директору, в якій вказано, що ОСОБА_3 поводить себе дуже агресивно та не піддається контролю, крім того, душить однолітків, чим викликає страх як в однокласників, так і в учителів, тому він потребує постійного лікування та обстеження у лікарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою дитини. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України у справі № 6-1489цс17 вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем понесені додаткові витрати на дитину для придбання медичних препаратів та медичне лікування. З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_3 , має низку хвороб, які підлягають постійному контролю, обстеженню та лікуванню. Позивачем надано документи про здійснені нею додаткові витрати внаслідок як негативних особливих обставин - на лікування малолітнього сина, у зв`язку з рядом хвороб, а також додаткові витрати, пов`язані з позитивними фактами на розвиток його фізичних здібностей та здібностей у навчанні, зокрема, для забезпечення нормальної життєдіяльності дитини в соціумі серед інших дітей, щоб він, маючи синдром дефіциту уваги, не почував себе відчуженим та одиноким.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що до додаткових витрат включено придбання велосипеду, що суперечить ст. 185 СК України. Однак, з урахуванням психоемоційного стану дитини та його хвороб, що відносяться до неврологічно-поведінковий синдрому розладу розвитку, колегія суддів вважає, за можливе віднести придбання велосипеду до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, оскільки фізичні вправи можуть дитині допомогти навчитися розуміти своє тіло, у невербальній формі корегувати свої емоційні переживання та позитивно вплинути на стан дитини та таке придбання відповідає найкращим інтересам дитини, що ґрунтуються на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині безпідставності вимог про включення позивачем і судом до загальної суми стягнення витрат позивача на проживання в міні-готелі, оскільки ОСОБА_1 та малолітній ОСОБА_7 проживають у м. Первомайський, а лікування дитини здійснювалось ТОВ «Оптика на Чайковського» з 08.01.2019 року по 11.01.0219 р. за його місцезнаходженням в м. Харкові.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про включення до додаткових витрат придбання рюкзаку, вартістю 600 грн. (а.с. 34) та дитячого гольфу вартістю 129 грн. (а.с. 29) оскільки ці витрати не відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони не викликані особливими обставинами. Вказані витрати відносяться до основних витрат, які батьки несуть на утримання дітей виходячи із своїх матеріальних можливостей.

Також, до додаткових витрат не можуть бути віднесена вартість ліків «Фурадонин» - 23 грн., оскільки, як зазначено самою ОСОБА_2 , ці ліки не були призначені ОСОБА_8 , а також ліки на загальну суму 44 грн. 89 коп. придбані 09.07.2013 року у ТОВ «ФАРМА-КИТ» (а.с.25), тобто поза межами позовних вимог відповідно до яких позивач просила стягнути додаткові витрати за період з 01.11.2015 року по 12.01.2019 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він ставить під сумнів надані позивачем висновки лікарів є безпідставними, оскільки доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_2 . скаржником не надано.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2019 року зміні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 01 березня 2019 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) додаткові витрати на дитину у розмірі 10 327 грн. 21 коп. за період з 01.11.2015р. по 12.01.2019р.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина