Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8451/17 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 20 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т. І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/8451/17 за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа на стороні позивача - Служба у справах дітей Житомирської міської ради, третя особа на стороні відповідача - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу про визнання договорів дарування недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, у якому просив визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку у АДРЕСА_1, укладеного 29.08.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, зареєстрованого за №14768. Визнати недійсним договір дарування частини земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, укладений 29.08.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, зареєстрованого за №14769. Свої вимоги позивач мотивував тим, що він та його малолітній син зареєстровані та проживають у будинку АДРЕСА_1. Будинковолодіння за вищевказаною адресою розташоване на земельній ділянці, загальною площею 0,1 га та складається із двох окремих будинків і господарських споруд, які належали на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_3 безоплатно відчужила належні їй 18/100 зазначеного домоволодіння та земельну ділянку, на підставі договору дарування укладеного із ОСОБА_4 Зазначав, що укладенням оспорюваних правочинів відповідач фактично позбавила єдиного житла малолітнього сина ОСОБА_2, у свою чергу приватний нотаріус під час посвідчення оспорюваних договорів не врахував відсутність звернення до Служби у справах дітей Житомирської міської ради, не перевірила інформації щодо складу зареєстрованих у будинку осіб.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та вважає що воно є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Судом не надано належної оцінки доказам по справі та показам свідків. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що судом не було взяти до уваги той факт, що малолітній ОСОБА_1 на даний час проживає у будинку АДРЕСА_1 та вселившись у вказане домоволодіння зі згоди відповідача, останній набув право користування цим житлом, що у свою чергу дає гарантії та можливість захисту своїх прав користування житлом. Відчуживши безоплатно частину домоволодіння, ОСОБА_3 порушила право дитини на користування житлом, а інше житло члени його сім'ї не мають можливості придбати. У будь - який час, новий власник будинку, а саме ОСОБА_4 може виселити малолітню дитину із належної їй частини домоволодіння. Відтак, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано доказів того, що укладеними договорами дарування було порушено права малолітнього ОСОБА_2

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального і процесуального права та зроблені при повному з'ясуванні всіх обставин справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 з 2003 по 2016 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до будинкової книги ОСОБА_1, ОСОБА_7 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 були зареєстровані в домоволодінні по АДРЕСА_1, який на праві власності належить ОСОБА_3

29.08.2017 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування 18/100 ідеальних частин житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 та договір дарування частини земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою, загальною площею 0,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Договори посвідченні приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. Даний будинок скаладається із двох окремих будинків і господарськи споруд, які на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_3 - 18/100 ід. частин, ОСОБА_5 - 41/100 ід. частин та ОСОБА_6 41/100 ід. частин.

Пунктом 6 цього договору передбачено, що правочин не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно довідки, виданої ПП «КВЖРЕП №13» 22 серпня 2017 року за №2892, в житловому будинку частина якого відчужується, малолітніх, неповнолітніх осіб не зареєстровано.

21 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_7 була знята з реєстрації в спірному будинку. ОСОБА_2 вибув разом з матір'ю. Отже, така дія передувала укладенню договору дарування від 29 серпня 2017 року.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Правовою підставою визнання недійсними договорів дарування, укладених 29 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є відсутність згоди органу опіки та піклування на вчинення вказаних правочинів, з врахуванням проживання у будинку малолітньої особи.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першої-третьої, п'ятої, шостої статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Передбачене ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Отже, вчинений батьками (усиновлювачами) правочин стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на момент укладення оспорюваних договорів малолітня дитина була знята з реєстрації у будинку по АДРЕСА_1 за заявою матері, відтак надання згоди органу опіку та піклування на укладення правочину не була обов'язковою.

Матеріали справи не містять доказів того, що реєстрація зняття з місця проживання ОСОБА_7 разом з малолітнім сином ОСОБА_2 скасована в зв'язку із її проведенням з порушенням вимог законодавства.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції належним чином з'ясував фактичні обставини по справі та дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки як вбачається з довідки ПП «КВЖРЕП №13» від 22 серпня 2017 року за №2892, на підставі якої було посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. спірний договір дарування, малолітні та неповнолітні діти не були зареєстровані в житловому будинку частина якого відчужується. А тому укладенням спірного правочину законні права та інтереси ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 порушені не були. Спірною земельною ділянкою, ОСОБА_3, розпорядилася, як її власник і цією угодою права малолітнього ОСОБА_2 не порушені.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин, відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 05 березня 2019 року.

Головуючий

Судді