Постанова

Іменем України

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 521/9247/17

провадження № 61-47903св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, у складі судді Михайлюка О. А., від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., від 16 жовтня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 60 000, 00 доларів США, зі строком повернення до 22 листопада 2021 року, зі сплатою процентів та інших передбачених договором платежів. Наданий кредит забезпечений порукою ОСОБА_2 У порушення умов кредитного договору відповідачі у встановлені строки кредит та інші передбачені договором платежі не сплатили, у зв`язку з чим банк був вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, з урахуванням відсотків у розмірі 25 613, 07 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків у розмірі 31 871, 67 грн.

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки від 22 листопада 2006 року № 62847, укладеного між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 , припиненим з моменту змін умов основного договору, а саме з 27 лютого 2015 року та у зв`язку з порушенням банком шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя, посилаючись на те, що банк самостійно вніс зміни до умов кредитного договору, чим збільшив обсяг відповідальності поручителя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у задоволенні заявлених первісних позовних вимог. Задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано припиненою поруку за договором поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , з моменту змін умов основного договору, а саме з 27 лютого 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що збільшення банком розміру процентної ставки за прострочення платежів потягло збільшення обсягу відповідальності поручителя без повідомлення та згоди на це останнього. Відмовляючи у задоволенні основного позову про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог банку, який не дотримався порядку реалізації права на дострокове повернення несплаченої частини кредиту та процентів, та наявність правових підстав для припинення поруки.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У грудні 2018 року АТ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені банком позовні вимоги та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні зустрічних позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що сторонами було погоджено у кредитному договорі питання про збільшення розміру процентної ставки. 19 лютого 2008 року банк надсилав на адресу позичальника повідомлення про збільшення відсоткової ставки, яке отримано останнім 26 лютого 2008 року. Визнаючи незаконним збільшення процентної ставки, суд був зобов`язаний задовольнити вимоги банку у частині доведених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13 грудня 2018 року ухвалою Верховного Суду АТ «УкрСиббанк» поновлено строк на касаційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року і постанови Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року та відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 000, 00 доларів США, строком до 22 листопада 2021 року, зі сплатою за використання кредитних коштів процентної ставки у розмірі 11,3 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 22 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 62847.

Пунктом 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року передбачено, що процентна ставка у розмірі 11,3 % за користування коштами застосовується протягом перших 30 календарних днів з дня видачі кредиту. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов пункту 9.2 даного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування у порядку, передбаченому пунктом 9.2 договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

Пунктом 1.3.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року передбачено, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 9.2 договору.

Відповідно пункту 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року банк протягом дії цього договору, відповідно до умов пункту 1.3.1 може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин:

а) порушення позичальником кредитної дисципліни (неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором); та/або

б) погіршення фінансового стану позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи, тощо, а також даних по виконанню позичальником кредитної дисципліни, тобто, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань, передбачених цим договором; та/або

в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки; підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки.

Також у пункті 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року сторони погодили порядок збільшення розміру процентної ставки за договором, а саме: банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про новий розмір процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 12 цього договору. Такий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору. У разі незгоди із встановлювальним згідно умов цього пункту договору новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати початку дії нової ставки, вказаної у повідомленні банку, зобов`язується надати на зазначену у договорі адресу банку письмове повідомлення (відповідь) про свою незгоду із такою новою ставкою. У випадку отримання такої відповіді банк набуває право дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів. Сторони погодили, що факт неподання позичальником письмового повідомлення (відповіді) банку про його незгоду з такою новою процентною ставкою, вважається згодою на встановлення банком такого нового розміру процентної ставки з дати, що зазначена у повідомленні банку. Про збільшення процентної ставки банк у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника шляхом направлення йому письмового повідомлення поштою. У такому повідомленні банком зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки.

ПАТ «УкрСиббанк» не надано доказів виконання вимог пункту 9.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року щодо зміни розміру процентної ставки у сторону збільшення.

Із наданого банком розрахунку заборгованості за процентами слідує, що підвищена ставка (22,6%) замість передбаченої договором звичайної (11,3%) застосована за прострочення тіла кредиту у наступні періоди: у лютому

2015 року та щомісяця з вересня 2015 року по травень 2017 року включно.

Відповідно до пункту 9.4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року зміни до договору оформлюються шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до нього, крім випадків, коли цим договором прямо передбачено, що зміни його умов не потребують укладення будь-яких додаткових угод.

Згідно положень договору поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року поручителю відомі усі умови договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 листопада 2006 року (пункт 1.2).

Пунктом 2.1 договору поруки № 62847 від 22 листопада 2006 року визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою розуміється як візування змін у кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції

норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За правилами частини першої статті 559 ЦК України (у редакції від 10 червеня 2017 року) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції від 10 червеня 2017 року) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

10 січня 2009 року набрав чинності Закон України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено статтею 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Цей Закон не скасовує й не пом`якшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі. Таким чином, неправомірними є рішення банків щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року.

Встановивши, що банк не надав доказів на підтвердження виконання умов договору щодо зміни процентної ставки за договором з 11,3 % до 22,6 %, суди дійшли суперечливого висновку про припинення поруки з 27 лютого 2015 року у зв`язку із збільшенням банком процентної ставки за кредитом. При цьому судами не визначено розмір заборгованості позичальника по поверненню кредиту та нарахованим згідно умов договору процентам.

Висновки судів про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з позичальника є необґрунтованими. Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку із недотриманням порядку реалізації АТ «УкрСиббанк» права на дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, не врахував положення частини другої статті 1050 ЦК України, якими позикодавцю надано безумовне право вимагати дострокового повернення частини несплаченої суми позики, а також залишив поза увагою те, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову.

За таких обставин, суд першої інстанції, не виконав вимоги статей 263 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог банку та повне задоволення зустрічних позовних вимог.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки вказані недоліки, допущені судами, не можуть бути усунуті при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, перевірити розрахунок сум, заявлених до стягнення та визначити наявність або відсутність підстав для припинення поруки.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 16 жовтня 2018 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ф. Хопта

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк