Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
п р о в і д м о в у у в і д к р и т т і п р о в а д ж е н н я
03 червня 2019 року Суддя Новоархангельського районного суду Кіровоградської області: Запорожець О.М.
розглянувши скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу ,
ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.
Суд, ознайомившись зі скаргою та доданими до неї матеріалами, приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою, враховуючи наступне.
Ч. 1 ст. 4 ЦПК України регламентовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В розумінні ч. 2 ст. 74 «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 року (справа 127/9870/16-ц) з підстав порушення правил суб`єктної юрисдикції - висловлено правову позицію.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. ОСОБА_2 юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Як вбачається з матеріалів, доданих до скарги, скаржник є боржником у виконавчому провадженні про стягнення з нього аліментів, та 19.09.2018 року начальник відділу Гайворонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області виніс постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання без поважних причин рішення суду.
Але боржник самостійно не виконав цю постанову, що є підставою для її примусового виконання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України, ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
В українському тлумачному словнику під редакцією ОСОБА_3 , в редакції 2016 року, під словом «враховує» розуміється - «брати до уваги, зважати (звертати увагу, рахуватися з чим не будь)» .
Тобто з цього слідує, що законодавець закріпив положення, яким зобов`язав суди нижчих інстанцій брати до уваги правові висновки суду касаційної інстанції, з метою забезпечення однакового застосування законодавства в подібних правовідносинах та створення єдиної судової практики.
Таким чином, вимоги з приводу визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, враховуючи зазначений вище правовий висновок та положення ст. 287 КАС України, повинні розглядатись Кіровоградським окружним судом.
Згідно п. 1 ч. 1, 2, 5 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.
В п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України у першу чергу мова йде про судову підвідомчість.
Враховуючи вмотивоване, суд приходить до виваженого та обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за скаргою та роз`яснення скаржнику права звернення до суду адміністративної юрисдикції.
Приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 1, 17, 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 242, 287 КАС України ст. ст. 4, 186, 258, 259, 260, 263, 447 ЦПК України, -
Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу, в зв`язку з тим, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що він має право звернутись з зазначеними вимогами до Кіровоградського окружного адміністративного суду в порядку визначеному ст. 287 КАС України.
Копію ухвали негайно направити ОСОБА_1 .
Ухвала може бути оскаржена через Новоархангельський районний суд до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: