Справа № 531/103/15
Номер провадження 2/540/186/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2019 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого - судді Косик С.М.

за участю: секретаря Ткач Н.М.

представника позивача Портянко Є.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Машівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені якого діє представник - ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу, -

відповідно до ч. 1 ст. 268 ЦПК України в судовому засіданні 19.09.2019 року проголошено вступну та резолютивну частину Рішення, -

в с т а н о в и в :

21.01.2015 року та 05.03.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовами до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які 02.04.2015 року об`єднані в одне провадження (а.с.132,133 т.1), з послідуючим зменшенням позовних вимог (а.с.185,186 т.3), в яких просить встановити факт їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року по жовтень 2014 року, а також визнати їхньою спільною сумісною власністю автомобілі Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, здійснити поділ такого майна. Також просить визнати угоди по відчуженню ОСОБА_1 вказаних автомобілів недійсними з огляду на їх фіктивність та скасувати державну реєстрацію.

Позовні вимоги мотивовані тим, що влітку 2012 року ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_1 та з грудня 2012 року проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, винайнявши квартиру в АДРЕСА_1 . Сторони вели спільний побут та господарство, мали спільний бюджет, спільно придбавали майно, відвідували батьків та влітку 2013 року позивач зробив пропозицію укласти шлюб відповідачу і остання дала згоду.

Позивач зазначає, що він працював вказаний період часу механіком корабля і отримуючи заробітну плату у розмірі 400 доларів США за день перебування на борту судна, піклувався за ОСОБА_7 та оформив на її ім`я банківські картки, коштами з яких користувалася відповідачка та видав на її ім`я довіреність на представлення його інтересів. З початку спільного проживання відповідач зняла та використала 91977,51 грн., за період з 03.05.2013 року по 15.06.2013 року - 87801,75 грн., за період з 21.06.2013 року по 26.09.2014 року - 353746,93 грн., 1350 доларів США, 1506,5 РФ руб. За час спільного проживання позивачем за власні кошти було придбано та оформлено на ім`я відповідачки автомобілі Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій. Крім того, 12.03.2013 року ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП, основним видом діяльності якої є дошкільна освіта. З допомогою позивача було відкрито дитячий центр «ІНФОРМАЦІЯ_5» в м. Полтава та за його кошти придбав меблі та оргтехніку для такого центру.

З жовтня 2014 року ОСОБА_1 перестала підтримувати стосунки з позивачем, виїхала з орендованої квартири, ухиляється від зустрічей, сховала спільно придбані автомобілі та документи на них. Після подачі позову, з метою приховування спільного майна та уникнення його поділу, відповідачка здійснила відчуження двох вищевказаних автомобілів, на підставі довідок-розрахунків. Вчинені відповідачем правочини не були розраховані на настання правових наслідків і є способом ухилитися від поділу спільної сумісної власності, а отже є фіктивними, ОСОБА_1 , виходячи з положень ст. 65 СК України, не мала права відчужувати спільне майно без нотаріально завіреної згоди позивача, а тому якщо вона дане майно сховала то суд повинен повернути його в первинний вид.

ОСОБА_1 у запереченнях позов не визнала (а.с.169-185 т.1), посилаючись на те, що як сім`я з позивачем вони не проживали, дійсно познайомились в кінці літа 2012 року в мережі Інтернет і вперше зустрілися в кінці жовтня чи на початку листопада 2012 року в м. Полтава. Після цього спілкувались по телефону та в мережі Інтернет. До червня 2013 року вона проживала у сестри, після цього позивач іноді приїздив до м. Полтава, де сторони спілкувались, при цьому часто сварились. В один з таких приїздів позивач з власної ініціативи відкрив ОСОБА_1 рахунок у ПАТ «ПУМБ» - для її потреб. У березні позивач робив пропозицію одружитися, проте вона відмовила, оскільки позивач зловживав алкоголем і не сприйняла таку серйозно. З 01.06.2013 року вона разом зі своїм братом ОСОБА_8 винаймала квартиру в м.Полтава. У червні 2013 року в аеропорту «Бориспіль» до неї та позивача підійшов чоловік, який запропонував відзнятися в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_6», пояснивши, що їм потрібна красива історія для програми. І на таку пропозицію вона погодилась з цікавості. Словам, які говорились в програмі, не придавала уваги, як неправдивим. 14.07.2013 року, будучи в рейсі, позивач повідомив, що подарує їй автомобіль на день народження і виконав таку обіцянку 08.08.2013 року, коли був в м. Полтава, придбав для неї автомобіль Geely МК CROSS. Автомобіль ЗАЗ VIDA фактично придбав її брат ОСОБА_8 , після продажу свого автомобіля ВАЗ, на що взяв у неї в борг 20000 грн., що були зняті з картки позивача (в момент придбання авто, ОСОБА_1. не було в Україні). Вважає що автомобілі не є спільною власністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові, покликаючись на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у вказаний період часу проживали як подружжя - позивач відразу після рейсу їхав в м.Полтава, де проживав з відповідачкою у винайнятій квартирі, разом придбавали речі, в тому числі спірні автомобілі, одяг та прикраси для відповідачки, відвідували ресторани та розважальні заклади. Сторони були знайомі з батьками та родичами один одного, готувалися до весілля, позивач видав довіреність на ім`я відповідачки, в якій доручив їй здійснювати від його імені усі можливі дії, тобто довіряв їй, піклувався та планував з нею сім`ю.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що сторони тільки спілкувалися та підтримували інтимні стсоунки, натомість як чоловік та дружина не проживали, спільних обов`язків, побуту не мали, відповідачка користувалася коштами, які перераховував позивач на відкритті на її ім`я картки, але за його дорученням також перераховувала гроші його друзям та по його рахунках, доки він був в рейсі. Відповідачка також пояснила, що дійсно, позивач у вказаний період часу купляв для неї одяг, коштовності та придбав два автомобілі, але це були подарунки за послуги інтимного характеру, автомобіль подарований на день народження, в цей час він також зустрічався з іншими жінками та був одружений. Він пропонував їй одружитися, але вона відмовила, бо позивач зловживав алкоголем. Щодо спілкування з батьками позивача, то вона платила кошти, коли в них зупинялася, їздила в Одесу на відпочинок та у справах позивача - подавала документи в суд, а в Росію возила позивача до його дружини та дитини, була як водій.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, але рекомендовані повідомлення повернулися з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.232,233, 240,241 т.3) та шляхом оголошення на офіційному вебсайті суду (а.с.229,230 т.).

Суд зазначає, що вказані вище відповідачі отримали судові повістки на підготовче судове засідання (а.с.84 т.3) та ОСОБА_6 був присутній на підготовчому судовому засіданні, з ним узгоджувалася дата судового розгляду справи по суті (а.с.99,101 т.3), а тому уважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачку та її представника, допитавши свідків та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, дійшов такого висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на момент виниклих правовідносин, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При встановленні факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суди повинні встановити, що між сторонами склалися усталені відносини, притаманні подружжю.

Суд у рішенні повинен вказати, якими доказами підтверджено, що в указаний період сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в результаті перегляду справи №522/25049/16-ц у постанові від 27 лютого 2019 року (касаційне провадження №61-11607св18).

Так, на 8 фотографіях зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в різний час і в різних містах, в тому числі в домашній обстановці (а.с.22-25 т.1).

На оптичному диску DVD-R( а.с.26 т.) зняті позивач та відповідач в телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_7 » під час перебування сторін в аеропорту м.Бориспіль, звідки ОСОБА_3 мав виїхати на роботу за кордон. При цьому ОСОБА_1 говорить, що вони з позивачем мають намір одружитися, кохають одне одного та проживають разом, при цьому демонструючи каблучку яку їй подарував ОСОБА_3 на заручини.

За дорученням від 18.09.2014 року(а.с.176,т.1) відповідачка ОСОБА_1 отримала дозвіл від позивача на всі дії щодо належного останньому рухомого та нерухомого майна, одержувати належне йому майно, включаючи грошові суми, і т.п.

Згідно з випискою по картковому рахунку (а.с.35-40 т.1), а саме операцій по рахунку з використанням картки Visa Classic Chip № НОМЕР_15 утримувач карточки ОСОБА_1 .

Відкриття даної карточки на її ім`я і використання коштів з неї не оспорює відповідачка, з операцій по рахунку вбачається , що нею було використано в період з 06.05.2013 по 29.09.2014 року 41925 грн, випискою по картковому рахунку (а.с.28-35, 40-42 т.1), а саме операцій по рахункам , утримувачем карточок є ОСОБА_3

Зі вказаних виписок убачається , що позивач переводив грошові кошти в різній валюті на рахунки, яким користувалася відповідачка та сам позивач, коли перебував в м.Полтава.

Позивач в цей час, а саме з 18.04.2013 по 13.06.2013 перебував на кораблі «Viking Forkados», з 23.06.2013 по 30.07.2013 також на цьому кораблі, з 13.09.2013 по 20.10.2013 на кораблі «Atlantis Dwellek Fugko»; з 26.12.2013 по 07.02.2014 на кораблі «Geocean Profis»; з 29.05.2014 по 10.08.2014 на кораблі «Beasape Supporter», що підтверджується посвідченням особи моряка серії НОМЕР_6 (а.с.27 т.1).

За фотографіями (а.с.215-216 т.1) батько відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 знаходиться у себе в господарстві в с.Білухівка, Карлівського району і разом з ним одягнена в домашне, знаходиться мама позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , даний факт відповідачкою не заперечується.

Згідно з довідкою № OD1-50.4/38 від 30.04.2015 ( а.с.217 т.1) ОСОБА_3 31.10.2011 був відкритий рахунок в іноземній валюті USD, і до рахунка імітована додаткова картка на ім`я ОСОБА_1 ,чеками «ПриватБанк» (а.с.16-17,т.2) з яких вбачається , що з рахунку ОСОБА_10 , матері позивача на рахунок ОСОБА_1 перераховано 1400 грн. 23.04.2014 та 03.05.2014 року.

Свідок ОСОБА_10 показала, що вона є матір`ю позивача, в 2012 році ОСОБА_11 сказав їй що познайомився з дівчиною з Полтави - ОСОБА_13 . Після Нового року син приїхав до них в гості разом з дівчиною. Також повідомила, що ОСОБА_11 та ОСОБА_14 знімали в м.Полтава квартиру, жили як родина, ОСОБА_11 після рейсу їхав одразу в Полтаву. ОСОБА_15 деякий час працювала соціальним працівником, а тому з сином відкрили Центр дитячого розвитку, в який ОСОБА_11 придбав обладнання та техніку. В ОСОБА_7 була картка, на яку син перераховував гроші та видав довіреність на ОСОБА_16 . Автомобілі були придбані за кошти ОСОБА_17 , купляли транспортні засоби разом з ОСОБА_7 та приїздили на автомобілі до них в гості. Вони також їздили до батьків ОСОБА_18 в с.Білухівка Карлівського району Полтавської області та мати ОСОБА_18 показувала рушники на весілля, яке було заплановано на жовтень 2013 року і вони також їздили на місце, де планувалося святкувати.

Свідок ОСОБА_19 пояснив суду, що він є старшим братом позивача. Брат проживав з цивільному щлюбі з ОСОБА_1 та вони разом приїздили в 2013 році до нього в гості, потім поїхали до батьків. ОСОБА_11 та ОСОБА_14 жили на квартирі в м.Полтава, брат відкрив на неї картку, щоб вона могла в його відсутність купити все необхідне, машини оформляв на неї, оскільки думав що вони сім`я, в них все було спільне, говорили про весілля, яке було заплановане на листопад. Його мама та дружина спілкувалися з ОСОБА_20 , він також кілька разів дзвонив, також ОСОБА_11 з ОСОБА_20 та мамою їздили в Белгород до його першої родини брата. Стосунки з ОСОБА_20 в брата припинилися в жовтні 2014 року. Він та його дружина пересилали гроші ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що вона є дружиною старшого брата позивача. ОСОБА_11 розійшовся з дружиною, розлучився в квітні 2012 року та повідомив їм що познайомився з дівчиною, проживав з нею в м.Полтава, хотіли створити сім`ю, разом робили покупки, готували їжу, ОСОБА_11 придбав два автомобілі та зареєстрував їх на ОСОБА_16 , він її повністю утримував, називав дружиною. Вона та мама позивача спілкувалися з ОСОБА_7 і вважала, що в них серйозні стосунки, ОСОБА_11 з ОСОБА_20 приїздили до них в гості, ночували в них та свекрів. Вона перераховувала декілька раз ОСОБА_18 гроші в сумі 1500 і 2000 грн. Вона думала, що в листопаді у них буде весілля, оскільки її запрошували, свекри також їздили до батьків ОСОБА_22 .

Суд уважає що подані позивачем докази в сукупності доводять наявність у ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_1 в період з травня 2013 року по жовтень 2014 року взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету.

Суд уважає що договір оренди житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 ( а.с.173-174 т.1), укладений між ОСОБА_23 та ОСОБА_1 на строк з 01.06.2013 до 01.12.2013, не свідчить що ОСОБА_1 проживала у вказаній квартирі одна та не спростовує факту взаємних прав та обов`язків між сторонами, притаманних подружжю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету,

При цьому слід врахувати специфіку роботи позивача, якмий дісно тривалий час перебував у рейсах та водночас у вільний час від роботи на судні, проживав у м.Полтава з відповідачкою у винайнятій квартирі, що також убачається з роздруківок витрат по банківській картці в м. Полтави, з якої знімав грошові кошти, якими оплачував продукти, речі та одяг для відповідачки, спільний відпочинок в розважальних закладах, що остання не заперечує.

Пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснює, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі.

Розглядаючи доводи представника відповідачки щодо фактично ОСОБА_3 розірвав шлюб з ОСОБА_24 в день реєстрації розірвання шлюбу - 14.08.2013 року, суд зазначає, що згідно зі ст. 160 СК РФ розірвання шлюбів між громадянами Російської Федерації та іноземними громадянами або особами без громадянства, а також шлюбів між іноземними громадянами провадиться відповідно до російського законодавства. Тут виражений принцип застосування закону країни суду. Місце укладення шлюбу і місце проживання подружжя з точки зору російської колізійної норми вирішального значення не мають.

Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ст. 28) наказує застосовувати у справах про розірвання шлюбу законодавство держави, громадянами якої є подружжя в момент подачі заяви; якщо подружжя має громадянство різних держав, застосовуватися має законодавство держави, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу, тобто lex fori.

Як видно, правила Конвенцій розходяться з розглянутої вище нормою ст. 160 СК РФ, тому, російський суд за місцем проживання однієї із сторін повинен застосувати не ст. 160 СК РФ, що відсилає в цьому випадку до російського праву, а ст. 28 Мінської конвенції, що відсилає до українського законодавства як праву країни, громадянами якої є подружжя.

Питання про тлумачення ст. 28 і 29 Мінської конвенції 1993 з`явився предметом розгляду Економічного суду СНД в прийняте ним рішення від 15 січня 2002 р. Суд підкреслив, що при розірванні шлюбу подружжя, які мають громадянство однієї держави, "відповідно до пункту 1 статті 28 Конвенції застосовуються матеріально правові норми держави - учасниці Конвенції, громадянами якої вони є, незалежно від того, компетентними установами якої держави розглядається справа ". Суд визнав, що "суперечать вказаним правилом Конвенції випадки, коли питання про розірвання шлюбу між подружжям, які є громадянами іншої держави, дозволявся на підставі законодавства про шлюб та сім`ю держави, судова установа якого розглядало справу".

Зазначене узгоджується зі ст.16 Закону України "Про міжнародне приватне право", за якою особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є, стаття 82 вказує на те, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Законом України.

Згідно з рішенням мирового суду Западного округу м.Белгород Російської Федерації від 11.04.2013 року шлюб між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_24 - розірвано (а.с.83т.2) , а оскільки вказане рішення могло бути оскаржено впродовж місячного строку, проте таке оскарження не відбулося, воно вступило в законну силу в травні 2013 року, що відповідає приписам статті 114 СК України, тому з травня 2013 року буде рахуватись встановлення факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 2. ст. 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Враховуючи встановлений факт проживання сторін з травня 2013 року по жовтень 2014 року однією сім`єю, підлягає задоволенню вимога позивача про визнання спільною сумісною власністю сторін Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний та ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій.

Посилання відповідачки та представника, що автомобіль Geely МК CROSS, було подаровано ОСОБА_1 нічим не підтверджується, оскільки договір дарування останньою не надано, а факт придбання автомобілів за кошти позивача відповідачкою не заперечується.

Суд відкидає розписки та банківські чеки про перерахунок коштів (а.с.75-81 т.2) як доказ придбання автомобіля ЗАЗ VIDA братом відповідачки - ОСОБА_8 з огляду на те, що призначення платежу в квитанціях не зазначено, а доказів того, що позичені кошти ОСОБА_8 використав саме для придбання автомобіля, не надано, реєстрація автомобіля проведена на ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про поділ спільного майна і необхідність здійснити поділ спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнавши за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, припинити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний. Також визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, та припинити право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій.

З матеріалів справи (а.с.148-155; 198-204 т.) вбачається , що автомобіль ЗАЗ VIDA,Седан-В, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, який належав ОСОБА_1 , було знято з реєстрації і відповідно до довідки рахунку, було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_5 Автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, який належав ОСОБА_1 , було знято з реєстрації і відповідно до довідки рахунку, було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Оскільки угоди по відчуженню транспортних засобів здійснені без згоди ОСОБА_3 , такі прочини необхідно визнати недійсними.

Водночас суд не уважає за можливе визнати угоди недійсними у зв`язку з їх фіктивністю, оскільки такі докази суду не надані.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-18, 81, 141, 142, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 , від імені якого діє представник - ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, поділ спільного майна, визнання правочину недійсним та скасування реєстрації транспортного засобу - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року по жовтень 2014 року.

Визнати придбані транспортні засоби Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, Свідоцтвj про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7 та ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування смт. Чутово, Чутівського, Машівського та Карлівського районів підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, Свідоцтво про право власності на транспортний засіб НОМЕР_8 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Здійснити поділ спільної сумісної власності майна ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу:

визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування смт. Чутово, Чутівського, Машівського та Карлівського районів підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, Свідоцтво про право власності на транспортний засіб НОМЕР_8 .

Припинити за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, Свідоцтво про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, який зареєстрований ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району підпорядкованого УМВС України в Полтавській області, Свідоцтво про право власності на транспортний засіб НОМЕР_7 .

Визнати угоду по відчуженню ОСОБА_1 легкового автомобіля Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний, ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_9 ), згідно Довідки-рахунку № НОМЕР_10 від 22.01.2015 року - недійсною.

Скасувати державну реєстрацію легкового автомобіля Geely МК CROSS, д.н.з. НОМЕР_1 , Хетчбек-В, кузов № НОМЕР_2 , 2013 року випуску, колір червоний за ОСОБА_25 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 паспорт НОМЕР_11 виданий Зіньківським РВВС від 08.01.1998 року, зареєстрований АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_9 ).

Визнати угоду по відчуженню ОСОБА_1 легкового автомобіля ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій, ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_12 ), згідно Довідки-рахунку № ВІА 642280 від 31.01.2015 року - недійсною.

Скасувати державну реєстрацію легкового автомобіля ЗАЗ VIDA, д.н.з. НОМЕР_3 , Седан-В, кузов № НОМЕР_4 , 2013 року випуску, колір синій за ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,паспорт НОМЕР_14 , виданий Карлівським PB УМВС від 14.04.1998 року, зареєстрований 39511, .Білухівка, Карлівський район, Полтавська обл., ІПН НОМЕР_12 ).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 1347,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 121,80 грн. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст Рішення складено 04.10.2019 року.

Суддя С.М.Косик