Справа № 405/500/18
Провадження № 2/201/657/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 лютого 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було прийнято до провадження суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещовим В.В.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ у зв`язку із перебуванням на тривалому лікарняному судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещова В.В.

Справу за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2018 року передана для розгляду судді Федоріщеву С.С.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди заподіяної державним виконавцем було прийнято до провадження суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Федоріщевим С.С.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 24.07.2015 Ленінським ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області були відкриті виконавчі провадження з виконання рішення Кіровоградського апеляційного суду у справі 22-ц/781/59/15 (405/11641/13ц) щодо зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди позивачу, ОСОБА_4 в користуванні східцями до кв. АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити східці до квартири АДРЕСА_1 та привести у первинний, придатний до використання стан; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати східці до квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати двері з квартири АДРЕСА_3 та вставити вікно, які в подальшому були направлені на виконання до ВПВР УДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській області. Однак, на переконання позивача, жодної предметної дії з виконання вимог ст. 124, 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК, профільних законів з примусового виконання, прямих норм Конституції і Конвенції ОПСЛ не відбулось, майно з незаконною добудовою було перепродано, через що, як зазначає позивач, йому довелось неодноразово звертатись до органів ДВС, суду, у зв`язку з чим позивач зазнав стійкого психічного напруження, хронічного перенавантаження та втрат життєвих сил, пригніченості, недомагання, втомленості, фізичного болю, глибокого відчуття несправедливості, хвилювання, розладу душевного здоров`я, стосунків з сином та оточуючими. В результаті, у зв`язку із перекриттям позивачу входу до його офісу, який працює з 2003 року, незаконною поведінкою держвиконавця, котра привела до уникнення примусового виконання, перепродажу боржниками майна, що створило умови неможливості відновлення становища, втрати робочого приміщення, його знецінення, на думку позивача, йому було завдано матеріальної шкоди, яку позивач оцінив в 2 250 000 грн, що розраховується як різниця між вартістю придатного до використання офісного приміщення на центральній частині міста та вартістю звичайної 3 кімнатної квартири. Окрім того, на думку позивача, через неправомірну поведінку виконавця, яка привела до витрат під час комунікації з органом ДВС, позивачу було завдано матеріальну шкоду, яку позивач оцінив в 47,10 грн. Також, позивач зауважив, що у зв`язку із численністю і виснажливістю завантажених процедур захисту, які обумовлені неправомірною поведінкою службовців ВДВС, втратою майнових активів, триваючим втручанням в психологічний стан, на думку позивача, йому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив у 3 000 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути за рахунок держави через Державну казначейську службу України шкоду у розмірі 2 250 000 грн., 47,10 грн., моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн. та постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби та направити її органам до повноважень яких належить притягнення таких осіб до відповідальності.

Позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності.

Представник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позовних вимог не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву та пояснення, де зазначив про недоведеність позивачем обставин з приводу заподіяння моральної шкоди.

Представник Державної казначейської служби України позовних вимог також не визнав, у поданому до суду відзиві зауважив, що в порушення статті 81 ЦПК України позивачем не представлено доказів того, що внаслідок дій відповідача для позивача настали втрати немайнового характеру.

Окрім того, представником Державної казначейської служби України до суду були подані пояснення, у яких викладено міркування щодо неналежності відповідачів по даній справі, оскільки, згідно п. 28 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Позивач, в свою чергу, надав відповіді на відзиви та письмові пояснення відповідно до ст. 43 ЦПК, в яких підтримав та додатково аргументував свої позовні вимоги.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області перебували два виконавчих провадження ВП № 48198821 та ВП № 48198757 з виконання виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м. Кіровограда у справі № 405/11641/13-ц від 20.07.2015 року про зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користуванні східцями до квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити східці до квартири АДРЕСА_1 та привести у первинний, придатний до використання стан; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати східці до квартири АДРЕСА_3 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати двері з квартири АДРЕСА_3 та вставити вікно.

Зазначені виконавчі провадження були відкриті 24.07.2015 Ленінським ВДВС Кіровоградського МУЮ та передані до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відповідно до постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від 19.02.2016, винесеної директором Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Терлецькою О.О.

01.03.2016 виконавчі провадження ВП № 48198821, ВП № 48198757 були прийняті до виконання державним виконавцем, про що винесені відповідні постанови.

В ході здійснення вищевказаних виконавчих проваджень на адресу боржників була направлена вимога від 01.03.2016 за вих. № 02.1-14/3104 в порядку ст.ст. 5, 11 Закону України Про виконавче провадження», відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано виконати вимоги виконавчих листів Ленінського районного суду м. Кіровограда по справі № 405/11641/13-ц від 20.07.2015 та надати докази виконання рішення суду.

На вимогу державного виконавця боржниками було надано листа, відповідно до якого рішення суду в частині зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в користуванні східцями до квартири АДРЕСА_1 виконано.

У вищевказаному листі боржників також було зазначено, що в частині зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 демонтувати східці до квартири АДРЕСА_3 та в частині зобов`язання демонтувати двері з квартири АДРЕСА_3 та вставити вікно, основним предметом являється квартира як житлове приміщення.

Однак, відповідно до свідоцтва про право власності і.н. 252528239, і.н. 25260119 від 06.08.2014, витягу з ДРРПнНМ про реєстрацію права власності і.н. 25259033, і.н. 252660320 від 06.08.2014, а також постанови Верховного Суду України від 04.11.2015, у спільній власності у боржників перебуває нежитлове приміщення з ганком та сходами площею 41,8 кв.м., а не квартира № 4 , до якої зобов`язані демонтувати східці, двері та встановити вікно. Таким чином, відсутній предмет відповідно до якого необхідно здійснити певні дії.

Що стосується виконання рішення в частині зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відновити східці до квартири АДРЕСА_1 та привести у первинний, придатний до використання стан, боржниками було повідомлено, що квартира АДРЕСА_1 , до якої відносяться східці, які необхідно відновити, в цілому не існує так як відповідно до ДРРПнНМ про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 по вказаній адресі зареєстровано нежитлове приміщення площею 11,8 кв.м.

У зв`язку із зазначеним вище, державним виконавцем до Ленінського районного суду м. Кіровограда було направлено заяву про роз`яснення рішення суду по справі № 405/11641/13-ц на підставі якого було видано відповідні виконавчі листи.

30.03.2016, керуючись вимогами п. 1 ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем були винесені постанови про зупинення виконавчих проваджень ВП № 48198821 та ВП № 48198757.

05.08.2016 виконавчі провадження були поновлені. На адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були направлені вимогу № 02.1-14/12660 від 05.09.2016 відповідно до якої боржників було зобов`язано виконати вимоги виконавчих листів № 405/11641/13-ц від 20.07.2015, виданих Ленінським районним судом м. Кіровограда та надати докази виконання рішення суду в строк до 13.09.2016.

14.09.2016 державним виконавцем було винесено постанову про накладення штрафу, яку було направлено боржнику до виконання.

21.09.2016 за вих. № 02.1-14/13268 державним виконавцем направлено вимогу боржнику з попередженням щодо повторного накладення штрафу у випадку невиконання вимог виконавчого документа в строк до 28.09.2016.

29.09.2016 державним виконавцем повторно винесено постанову про накладення штрафу у подвійному розмірі, яку направлено боржнику до виконання, а також направлено вимогу від 29.09.2016 за вих. № 02.1-14/14191 з попередженням про те, що у разі невиконання вимог державного виконавця та постанови про накладення штрафу, державним виконавцем буде розглядатись питання щодо звернення до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з тим, що жодних дій з боку боржника вчинено було, державним виконавцем було складено подання в порядку ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 214 КПК України, ст. 382 КК України, від 04.10.2016 вих. № 02.1-14/14754 та направлено на адресу Кіровоградського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області для внесення відомостей за даним поданням до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом умисного невиконання та перешкоджання виконанню рішення суду.

04.10.2016 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, яка разом із оригіналом виконавчого документа була направлена до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2017 року по справі № 405/11641/13-ц, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 червня 2018 року було визнано неправомірною бездіяльність посадових осіб (державного виконавця Ріга М.М.) Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області щодо порушення встановлених строків здійснення виконавчого провадження (ВП № 48198821, ВП № 48198757), не виконання заявлених стягувачем за виконавчими провадженнями вимог в заявах від 22 березня 2016 року, 29 березня 2016 року, 14 вересня 2016 року; визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року ВП № 48198821; визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року ВП № 48198757; зобов`язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII заходів щодо примусового виконання судового рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 червня 2015 року у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом виконавчими листами № 405/11641/13-ц, забезпечити участь стягувача за виконавчим провадженням у вчиненні виконавчих дій, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії щодо виконання виконавчих листів №405/11641/13-ц; в іншій частині скаргу заявника було залишено без задоволення.

16.01.2019 вищевказані виконавчі провадження, на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 вересня 2017 року по справі № 405/11641/13-ц, були відновлені, про що було винесено відповідні постанови.

10.04.2019 відповідними постановами виконавчі провадження ВП № 48198821 та ВП № 48198757 були передані до Подільського відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Згідно із статтями 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту його порушених прав.

Зокрема, як на підставу своїх позовних вимог, він посилається на положення ст. 56 Конституції України, згідно якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналогічне положення закріплене також у статтях 1173, 1174 ЦК України, які закріплюють, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

До субєктів відповідальності згідно з нормами статей 1173, 1174 ЦК України належать органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, їх виконавчі органи, посадові або службові особи вказаних державних органів. Основними ознаками органів державної влади є: органи держаної влади є складовою частиною апарату (механізму) держави, уповноважені на здійснення завдань і функцій держави, наділені повноваженнями від імені держави (державно-владними повноваженнями). Наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обовязками щодо реалізації державної влади.

У пункті 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, судам розяснено, що норми ст. 56 Конституції України не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Державні організації (установи, заклади) на відміну від державного органу не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та виступають частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно-визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому, така організація має власний кошторис.

Положеннями же ч. ч. 1-2 ст. 96 ЦК України встановлено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», а також те, що позивача, якому було відмовлено у задоволенні його позову, звільнено від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 280 - 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Федоріщев С.С.