ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1511/19 Справа № 208/4055/17 Суддя у 1-й інстанції - Плохваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

В С Т А Н О В И Л А:

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просила, стягнути на свою користь з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, в розмірі 919552 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Прокуратура Дніпропетровської області, про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 350000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Судовий збір віднесено за рахунок держави. В іншій частині позову, відмовлено (а.с.76-79).

Не погодившись з рішенням суду, прокуратура Дніпропетровської області, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.82-87).

Перевіривши законність рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2009 року відносно ОСОБА_1 прокуратурою Самарського району м. Дніпропетровська було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України та 19 травня 2009 року її було затримано працівниками міліції та поміщено до ІТУ м.Дніпропетровська.

05 серпня 2009 року відносно ОСОБА_1 також було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбачених ч.2 ст.364 та ч.2 ст.366 КК України.

07 серпня 2009 року ОСОБА_1 було звільнено з ізолятора тимчасового утримання.

18 жовтня 2012 року винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1 за відсутністю в діях складу злочину.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, яка ухвалою Колегії суддів судової палати з цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року залишена без змін, за заявою ОСОБА_1 було вирішено питання про визначення розміру завданої позивачу моральної шкоди у розмірі 350000 грн., внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у кримінальній справі за обвинувачем у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.28- ч.2 ст.205, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст.212, ч..1,3 ст.358, ст..218 КК України.

На виконання ухвали Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року щодо відшкодування їй моральної шкоди, ОСОБА_1 звернулась до Державної казначейської служби України в особі Управління державної казначейської служби України у м. Кам`янське Дніпропетровської області із заявою про видачу чека, але їй було відмовлено та повідомлено, що неможлива видача чеку. У своєму листі представник відповідача посилався на те, що заявнику, тобто позивачу ОСОБА_1 , відповідно необхідно подати до органу Казначейства за місцезнаходження органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності, якого заподіяно шкоду документи: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунку, на який слід перерахувати кошти, оригінал виконавчого документа, судові рішення про стягнення коштів.

Відповідно до листа Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що остання виконавчий лист не отримувала, але згідно до заявлених нею вимог було визначено розмір шкоди, але за даним рішенням вона не являється стягувачем, що є необхідною умовою для видачі виконавчого листа, згідно до Закону України про виконавче провадження.

Окрім цього, відповідно до листа Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 09 лютого 2018 року на ім`я Керівника Дніпродзержинської місцевої прокуратури Захарова М.Ю. було повідомлено, що 30 листопада 2016 року адвокат позивача Груші Н.Л. звернувся до суду із заявою про видачу копії ухвали суду та виконавчого листа, у зв`язку з чим, копію ухвали вона отримала, а виконавчий лист не виданий. Роз`яснено також, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено порядку звернення до виконаннях ухвал суду, якими визначено розмір шкоди та до компетенції суду не відноситься роз`яснення законодавства.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 позбавлена можливості виконати ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, якою було лише визначено розмір завданої позивачу шкоди 350000 грн., внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у кримінальній справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності та справедливості, Самарський районний суд м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року за заявою ОСОБА_1 своєю ухвалою, яка ухвалою Колегії суддів судової палати з цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року залишена без змін, був визначений розмір завданої останній шкоди, яка складає 350000 грн., внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у кримінальній справі за обвинувачем у вчинені злочинів, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.28- ч.2 ст.205, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366, ч.3 ст.212, ч..1,3 ст.358, ст..218 КК України.

Згідно до вимог ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким чином, враховуючи вимоги ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені ухвалою по цивільній справі, що набрало законної сили, тобто ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року за заявою ОСОБА_1 , не підлягають доказуванню при розгляді справи, тому відсутні підстави для здійснення перерахунку та збільшення вже встановленої ухвалою суду розміру моральної шкоди, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення визначеної судом суми.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не зверталася до суду з заявою про виправлення описки, ухвалення додаткового рішення, встановлення або зміни способу і порядку виконання чи роз`яснення ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена ухвала суду постановлена за відповідною заявою, згідно Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та розглядалася в окремому провадженні, а не позовному, в ході якого встановлюється юридичний факт та розмір шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, але не вирішується питання стягнення цієї шкоди.

Посилання апелянта, що ухвала суду від 26 червня 2015 року є виконавчим документом відповідно до Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, колегія суддів приймає до уваги, однак, як встановлено в судовому засіданні в суді першої інстанції позивач на даний час позбавлена можливості виконати ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, за заявою ОСОБА_1 про встановлення та визначення розміру завданої позивачу шкоди, яка складає 350000 грн., з огляду на наступне.

Для забезпечення реалізації Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» набрав чинності Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які відповідно до Закону мають право приймати такі рішення.

Так, відповідно до п.26, п.35 вказаного Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень; шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності; різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави та сумою, встановленою у судовому рішенні; шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з п. 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у п. 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Згідно до п.6 вказаного Порядку, у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

- заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

- оригінал виконавчого документа;

- судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

- оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Статтею 14 Закону України «Про виконавче провадження» визначені сторони виконавчого провадження є стягувач і боржник, де стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ, а боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Враховуючи вимоги Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, який передбачає, що для виконання рішення суду про стягнення спричинено моральної шкоди, шляхом списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) обов`язковою умовою для його виконання є наявність виконавчого листа, який видається на виконання рішення суду, а також вимоги Закону України «Про виконавче провадження», який визначає вимоги до виконавчого листа, де вказуються обов`язково стягувач та боржник.

Також враховуючи роз`яснення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 за даним рішенням не є стягувачем, що є необхідною умовою для видачі виконавчого листа, згідно до вимог Закону України про виконавче провадження, а також зазначено, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено порядку звернення до виконаннях ухвал суду, якими визначено розмір шкоди та до компетенції суду не відноситься роз`яснення законодавства.

У зв`язку із викладеним позивач ОСОБА_1 на даний час позбавлення можливості виконати рішення суду, а саме ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2015 року, якою лише було визначено розмір завданої позивачу шкоди 350000 грн., внаслідок незаконних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у кримінальній справі.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Статтею 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 30 березня 2004 року справа «Меріт проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що розгляд кримінального провадження стосовно заявника органами державної влади триває протягом шести років, що не відповідає вимозі «протягом розумного строку», і така надмірна тривалість кримінального провадження у справі може завдати заявникові моральні страждання. В цьому рішення суд констатував порушення статті 13 Конвенції у зв`язку з відсутністю засобів юридичного захисту на національному рівні, за допомогою яких заявник міг би отримати рішення, яке б підтверджувало його право на розгляд його справи протягом розумного строку, передбаченого параграфом 1 статті 6 Конвенції.

Окрім цього, у рішення Справа «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року Європейський суд з прав людини вказав, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Окрім цього, саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції, Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не було надано доказів звернення до органу казначейства за місцем знаходженням органу державної влади (Самарського району м. Дніпро), колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, стягувачі подають документи, зазначені у п. 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду, а відповідно до п. 13 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, ухвала про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові і подається ним до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.

Однак, враховуючи, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції, Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим та його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: