Провадження № 22-ц/812/1008/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Бондаренко Т.З.,

суддів - Темнікової В.І., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 490/4924/18 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 22 березня 2019 року під головуванням судді - Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором-

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 25 травня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2018 року має заборгованість 116870,82 грн.

Тому, Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 116870,82 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13296, 72 грн., нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 103574,10 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 травня 2012 року у розмірі 13 296,72 грн. - тіло кредиту. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Районний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 28 січня 2015 року, а позов подано 12 червня 2018 року то, в зв`язку з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності позов не підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції змінити в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками, стягнувши їх в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував строк дії картки, яка отримана відповідачем та діяла до травня 2017 року, а тому безпідставно застосував позовну давність.

АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 25 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого карткового кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11).

Вказаний кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 25 травня 2012 року. В даній заяві зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку складає між сторонами кредитний договір (а.с.11).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов вказаного договору підтверджується банківською випискою за карткою ОСОБА_1 та розрахунком заборгованості станом на 31 березня 2018 року (а.с.8-9, 95-98.)

Відповідач свої зобов`язання за договором кредиту не виконав, кредитна заборгованість за вказаним розрахунком банку становить 116870,82 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 13296, 72 грн., нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 103574,10 грн.

Районний суд постановляючи рішення про відмову в задоволенні вимог в частині стягнення відсотків, виходив з того, відповідно до вказаного розрахунку та банківської виписки за карткою останній платіж відповідачем було здійснено 28 січня 2015 року, в зв`язку з чим пред`явивши позов в червні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» пропустив трирічний строк позовної давності.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом залишено поза увагою те, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаного на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Проте, районний суд не звернув уваги на вказані положення локального нормативного акту та не визначив строк дії картки виданої відповідачу.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано довідку з якої слідує, що ОСОБА_1 було видано чотири картки, а саме № НОМЕР_1 строком дії до березня 2013 року, НОМЕР_3 строком дії до серпня 2015 року, НОМЕР_4 строком дії до жовтня 2015 року та остання № НОМЕР_5 строком дії до травня 2017 року (а.с. 94).

Також АТ КБ «ПриватБанк» надав скріншот витягу із банківського комплексу із зазначенням строку дії карток, які використовувались відповідачем для користування кредитом. Із вказаного доказу також слідує, що строк дії останньої картки, яка була отримана відповідачем, визначено травнем 2017 року. Вказані обставини відповідач не заперечував в судовому засіданні.

Таким чином, строк виконання зобов`язання з погашення повної кредитної заборгованості спливає в травні 2017 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не з дня здійснення останнього платежу. Тому АТ КБ «ПриватБанк» пред`явивши позов у даній справі в червні 2018 року не порушило строку позовної давності.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України викладеної у постанові від 07 жовтня 2015 справа № 6-1295 цс15 та інших постановах, яка не змінена подальшою практикою Верховного Суду.

Із змісту розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що на час укладання кредитного договору, банк виходив з процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 27,6 відсотків, проте в подальшому починаючи з вересня 2014 року процентна ставка збільшена до 32,4 відсотки, а з 1 квітня 2015 року процентна ставка встановлена в розмірі 42 відсотки.

При цьому Банк посилається на положення Умов та правил надання банківських послуг, де в п.1.1.3.2.3. передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов`язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунках. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта.

Проте, Умови та правила надання банківських послуг, які додані позивачем до позову, не містять підпису відповідача як позичальника. За вказаних обставин, колегія доходить висновку про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме Умови вказаного змісту мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою.

Такий висновок суду відповідає вимогам наведених норм закону, та практиці ВСУ викладеної в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 та постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

Вказаний правовий підхід застосовано і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду зокрема в постановах від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду на цей час не ухвалено рішення про відступлення від наведених правових висновків.

За таких обставин, розрахунок заборгованості має бути визначений виходячи з первинно застосованої процентної ставки за користування кредитними коштами, а саме 27,6 відсотків.

Так, відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 станом на день подачі позову визначена в сумі 13296,72 грн.

Період з 14 червня 2018 року по 31 травня 2017 року складається з 717 днів. Розмір процентів за 1 день становитиме 10 грн. 19 коп. ((13296,72 Х 27,6 %):360). А сума процентів за весь вказаний період буде становити 7306 грн. 23 коп. (10,19 Х 717).

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Районним судом помилково було застосовано позовну давність, та безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за нарахованими Банком процентами.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань перед позивачем АТ КБ «ПриватБанк», то вказане призвело до порушення прав останнього, а районним судом права банку не були захищені.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості по відсоткам з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 7306,23 грн. заборгованості по процентам.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 1762,00 грн. за подання позовної заяви та 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду, що у сукупному розмірі складає 4405,00 грн.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 116870,82 грн. Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 20602,95 грн..

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 792,74 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення відсотків за кредитним договором, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ) заборгованість за відсотками за користування кредитом б/н від 25 травня 2012 року у розмірі 7306 грн. 23 коп.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 22 березня 2019 року в частині розподілу судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ) 792 грн. 74 коп. судового збору.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 31 травня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова