Справа № 750/4464/19
Провадження № 2/750/1358/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова
у складі судді Карапута Л.В.
при секретарі Пишенко М.М.,
за участю позивача, представника відповідача,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:
19.04.2019 року позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи, визнати незаконним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 «Про затвердження рішення житлової комісії НОМЕР_1 » в частині зарахування майора ОСОБА_1 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про зарахування ОСОБА_1 разом з членами сім`ї - дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_3 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 12.08.2002 року.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив та просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач неоскаржував рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 протокол №44 від 29.10.2014 року про зняття з квартирного обліку в зв`язку з його звільненням.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що пунктом 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014 р. №667 «По особовому складу» позивача було звільнено з військової служби у запас за пп. «в» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України. На час звільнення позивач перебував на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 з 12.08.2002 року. Але після звільнення позивача було знято з квартирного обліку у зв`язку зі звільненням з військової служби (рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_2 протокол № 44 від 29.10.2014 року (а.с. 4).
Постановою Окружного адміністративний суду міста Києва від 13.04.2017 р. по справі № 826/5536/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.06.2017 р., скасовано пункт 1 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 20.10.2014р. №667 «По особовому складу», поновлено позивача на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_2 по роботі з особовим складом з 20 жовтня 2014 р. та зобов`язано Командування Сухопутних військ Збройних Сил України нарахувати та виплатити позивачу недоотримане проіндексоване грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20 жовтня 2014 р. по 13 квітня 2017 р. (а.с. 6-10).
Командування Сухопутних військ ЗС України видало наказ (по особовому складу) від 09.11.17 року №427 про поновлення та призначення позивача на посаду заступника начальника польового вузла зв`язку по роботі з особовим складом військової частини НОМЕР_1 (а.с.11).
Рапортом військової частини НОМЕР_1 про зарахування позивача на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, з врахуванням часу перебування на квартирному обліку - з 12.08.2002 року, ОСОБА_1 було відмовлено. В рапорті про зарахування на облік для поліпшення житлових умов позивачем було зазначено, що він перебував на квартирному обліку з 12.018.2002 року, також надав довідку з попереднього місця служби про перебування на квартирному обліку з 12.08.2002 року.
Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ухвалено рішення оформлене протоколом №2 від 22.02.2019 року, а командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 26.02.2019 року №94 «Про затвердження рішення житлової комісії» про зарахування позивача в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та на першочергове отримання жилих приміщень, як учасника бойових дій лише датою подання рапорту - 22.02.2019 року (а.с. 14,15).
Стаття 47 Конституції України гарантує кожному мати право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081, визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях після звільнення та членів їх сімей.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки позивача було поновлено на військовій службі у Збройних Силах України та в посаді, але у іншій військовій частині без надання його на те згоди, тому здіснюється відновлення у всіх правах, які гарантовані, як військовослужбовцю відповідно до Закону Україгни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовів та членів їх сімей».

Стаття 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає:

1. Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

2. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього прав, за винятком випадків, коли таке втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших.

У рішенні Європейського Суду від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява №39948/06, п.п.47,48, Суд зазначив, що втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що передбачені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним в демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити у контексті всієї справи загалом, чи були мотиви, наведені для виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8.

Враховуючи положення статті 8 Конвенції та рішення Європейського суду, які є джерелом права, суд приходить до висновку, що ухваливши рішення про зарахування на квартирний облік з часу подачі рапорту, без зазначення мотивів відмови в зарахуванні з часу постановлення на квартирному обліку, а саме з 12.08.2002 року, відповідачем постановлено рішення, яке обмежило права позивача на отримання житла.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

За таких обставин, слід визнати протиправним і скасувати пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи та пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 «Про затвердження рішення житлової комісії НОМЕР_1 » в частині зарахування майора ОСОБА_1 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_4 , учасника бойових дій, від 22.02.2019 року про зарахування у чергу військовослужбовців, які потребують житлових умов у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлено протоколом №2 від 22.02.2019 року в частині зарахування ОСОБА_1 в чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2019 року №94 «Про затвердження рішення житлової комісії НОМЕР_1 » в частині зарахування майора ОСОБА_1 у чергу військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання з 22.02.2019 року зі складом сім`ї 3 (три) особи.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_4 , учасника бойових дій, від 22.02.2019 року про зарахування у чергу військовослужбовців, які потребують житлових умов у відповідності та в порядку передбаченому чинним законодавством та прийняти мотивоване рішення за наслідками його розгляду.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27.05.2019.

Суддя Л.В. Карапута