ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8009/19 Справа № 210/3019/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року, яке постановлено суддею Літвіненко Н.А., -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»(далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 41 730 грн. у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що працюючи на посаді водія транспортних засобів цеху технологічного автотранспорту на виробництві відповідача, з ним стався нещасний випадок.

Висновком МСЕК від 30 серпня 2011 року позивачу було первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. При повторному переогляді від 02 жовтня 2012 року висновком МСЕК позивачу, повторно, встановлено 10% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. При наступних переоглядах висновком МСЕК від 28 серпня 2014 року та 05 вересня 2016 року позивачу, повторно, встановлено 10% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва. При повторному переогляді від 05 вересня 2018 року позивачу, повторно, встановлено 10% втрати професійної працездатності, внаслідок трудового каліцтва.

Позивач вважає, що в результаті нещасного випадку йому спричинена моральна шкода, оскільки порушені та порушуються нормальні життєві зв`язки, так як він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 41 730 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи зокрема, не враховано відсоток втрати працездатності у віці 30 років, та пов`язані з ним моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що судом не враховано те, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги п.п. 3.2, 3.4, 3.33 «Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів цеху технологічного автотранспорту» та «Інструкцію з порядку розміщення та кріплення вантажів у кузові автомобільного автотранспорту».

Звертає увагу суду на те, що будь - яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку відповідач не вчиняв.

На думку апелянта, стягнутий судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не подавалися.

Справа розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи, в порядку передбаченому ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника відповідача - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 2005 року по 2016 рік працював на підприємстві відповідача. 29 липня 2016 року звільнений за ст. 38 КЗпП України (а.с. 26-29).

Актом про нещасний випадок від 22 квітня 2011 року за формою Н-1 встановлено, що під час виконання трудових обов`язків 22 квітня 2011 року близько о 09 год. 30 хв., він знаходився на відкритому майданчику для складання лісоматеріалів РБЦ, де разом з бригадою вручну завантажують до кузова автомобіля дрововідходи, після чого працівники бригади пішли у приміщення цеху. Позивач залишився біля автомобіля, обійшов його щоб перевірити правильність розміщення вантажу у кузові автомобіля, та побачивши, з правої сторони кузова автомобіля дошку, виступаючу за габарит автомобіля, не повідомивши про це працівників РБЦ, прийняв рішення поправити її. Поправляючи дошку позивач втратив рівновагу, та впав з борта кузова автомобіля на асфальтне покриття відкритого майданчика для складування лісоматеріалів РБЦ, у зв`язку з чим отримав тілесні ушкодження у вигляді «перелому головки променевої кістки, вивиху кісток правого передпліччя» (а.с. 15)

Відповідно до п. 7 Акту, причиною нещасного випадку, що стався з позивачем, є невиконання вимог Інструкції з охорони праці (а.с. 16).

Відповідно до п. 6 Акту особами, які допустили порушення вимог законодавства про працю є позивач який порушив вимоги п.п. 3.2, 3.4, 3.33 «Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів цеху технологічного автотранспорту» та «Інструкцію з порядку розміщення та кріплення вантажів у кузові автомобільного автотранспорту» (а.с. 16).

Відповідно до висновку МСЕК від 30 серпня 2011 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 9).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 02 жовтня 2012 року, 28 серпня 2014 року, 05 вересня 2016 року, 05 вересня 2018 року позивачу повторно встановлено 10% втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 10, 11, 12, 13).

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховано, що нещасний випадок стався з вини позивача, який порушив вимоги вимоги п.п. 3.2, 3.4, 3.33 «Інструкції з охорони праці для водія автотранспортних засобів цеху технологічного автотранспорту» та «Інструкцію з порядку розміщення та кріплення вантажів у кузові автомобільного автотранспорту», колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони суперечать ст. 13 Закону України «Про охорону праці», згідно якого роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що будь - яких порушень законодавства про працю стосовно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням нещасного випадку, відповідач не вчиняв, колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Посилання в апеляційній скарзі представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» є безпідставними, оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, що регулює спірні правовідносини зокрема, і Постанові Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»» необґрунтований та заниженим. Так, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманої виробничої травми, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, в результаті отриманої травми внаслідок нещасного випадку на виробництві позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико - соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, оскільки у зв`язку з нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, оскільки останній1 постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На данний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і збільшити його з 15 000 гривень до 30 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишенню без задоволення, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2019 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 15 000 грн. до 30 000 (тридцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: