ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1748/19 Справа № 209/5120/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є.Д. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Ляшенко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

11 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просив стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Альфа- Банк» заборгованість у розмірі 252 560, 87 грн. та стягнути судові витрати (а.с.1-3, т.1).

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року позов ПАТ «Альфа- Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа - Банк» суму заборгованості за кредитним договором та договором поруки від 30 листопада 2007 року у розмірі 252560,87 грн., яка складається з наступного:- заборгованість за кредитом у розмірі 243900,65 грн., заборгованість по відсотках в розмірі 8218,62 грн., пеня у розмірі 441,60 грн. (а.с.79-80, т.1).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року - залишено без задоволення (а.с.51, т.2).

Не погодившись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які Акти приймання - передачі прав вимоги, які б були підписані між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», так і між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа - Банк», що свідчить про відсутність доказів отримання позивачем прав вимоги (а.с.140-144).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 листопада 2007 року між позивачем АКБ «ТАС Комерцбанк» ( правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0312/1107/71-171.

Відповідно до договору, відповідачу були наданні грошові кошти в розмірі 30000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних.

Кінцевий термін повернення кредиту 29 листопада 2027 року.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, а 15 червня між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа- Банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги, відповідно до якого останній прийняв на себе вимоги по вищезазначеному кредитному договору.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 01 липня 2014 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 252 560,87 грн. і яка складається з наступного: 243900,65 грн. заборгованість по кредиту; 8218,62 грн. заборгованість по відсотках; 441,60 грн. пеня.

Крім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, а також можливої пені та штрафних санкцій між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0312/1107/71-П-1, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язалася перед позивачем відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між сторонами кредитний договір та договір поруки від 30 листопада 2007 року відповідає вимогам чинного законодавства, зобов`язання по договору відповідачами у встановлений строк не виконані, сума заборгованості підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Зобов`язання вважається порушеним у випадках або повного невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (ст. 610 ЦК України).

Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2007 року між позивачем АКБ «ТАС Комерцбанк» ( правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0312/1107/71-171.

25 травня 2012 року між ПАТ«Сведбанк» (продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.43-57, т.1).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого права кредитора за договором, перейшли до ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.58-65, т.1).

Вказані договори купівлі продажу права вимоги, завірені належним чином, тому у суду відсутні підстави щодо їх достовірності, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності отримання позивачем прав вимоги, колегія суддів відхиляє.

Крім того, 17 грудня 2012 року, між ПАТ « Альфа банк», як новим кредитором та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду, а саме договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 0312/1107/71-171 від 30 листопада 2007 року (а.с.29, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи, до липня 2014 року боржник сплачував платежі на погашення кредиту на користь нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк».

Також, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що з 21 червня 2012 року сплачував платежі на погашення кредиту на користь нового кредитора - ПАТ «Альфа-Банк», оскільки ПАТ «Альфа-Банк» надіслав на його адресу лист про відступлення прав вимоги за кредитним договором, набуття ПАТ «Альфа-Банк» статусу нового кредитора щодо неї (а.с.140-144, т.2).

Вказані дії відповідача свідчить про визнання факту зміни кредитора у зобов`язанні.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч.2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що факт зміни кредитора у спірному зобов`язанні, підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегія суддів враховує, що Банк скористався правом вимоги щодо дострокового повернення кредиту, в зв`язку з чим, 28 липня 2014 року направив на адресу відповідачів вимогу про досудове врегулювання спору (а.с.37,38,39-41, т.1).

Проте, така вимога залишилася без належного реагування з боку відповідачів, тому позивач 11 вересня 2014 року звернувся з позовними вимогами до суду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування вказаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: