КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/5812/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Кушнір С.І.

Унікальний №760/20585/18 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року у справі за позовом Споживчого товариства Гаражно-будівельного кооперативу «Первомайський» до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Споживче товариство Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору недійсним.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 04 лютого 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити за підсудність до Шевченківського районного суду м. Києва.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що звертаючись з даним позовом до Солом`янського районного суду м. Києва, позивач вказав адресу проживання відповідача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва.

Разом з тим, відповідач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Києва.

Враховуючи предмет спору підстави для застосування правил виключної або альтернативної підсудності відсутні.

За таких обставин, даний спір територіально підсудний Шевченківському районному суду м. Києва.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, внаслідок чого допустив відкриття провадження з порушенням правил територіальної підсудності .

В судовому засіданні представник позивача Споживчого товариства Гаражно-будівельного кооперативу «Первомайський» - адвокат Мороз В.П. проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, присутнього представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи - Споживчого товариства Гаражно-будівельний кооператив «Первомайський» є - м. Київ, вул. Уманська,12-А. (а.с.16-38)

05 червня 2009 року між ОСОБА_1 , який має право від ГБК «Первомайський» на підставі членства та ОСОБА_2 , який має право від ГБК «Первомайський» на підставі Статуту було укладено договір №3 участі в будівництві автомийного комплексу на земельній ділянці по АДРЕСА_3 . (а.с.13-15)

Відповідно до п.1.1 договору, сторони зобов`язуються шляхом інвестицій сторони 1 у сфері виконання робіт по проектуванню та будівництву авто мийного комплексу з офісним приміщенням (надалі - об`єкт) на земельній ділянці па АДРЕСА_3 право на користування якої належить ГБК «Первомайський».

Згідно п.1.3 договору сторона 2 передає, а сторона 1 приймає на себе функції замовника по будівництву об`єкта.

Сторона 1 приймає на себе функції інвестора по проектуванню та будівництву об`єкта. (а.1.5 договору)

Згідно п.п. 2.1., 2.2., 2.3 договору сторона 1 отримує у власність об`єкт у частині другий поверх та перший поверх (вказаному на план-схемі), загальною площею 172,4 кв.м. (згідно виконавчої документації).

Сторона 2 отримує у власність об`єкт у частині: санвузол (згідно вказаному на план-схемі), загальною площею 4,59 кв.м. (згідно виконавчої документації).

Сторона 2 отримує 10% від чистого прибутку надання послуг з мийки автомашин сторони 1.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №1771727 від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , (а.с.41)

Відкриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції суду.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає вимогам процесуального законодавства та наявним в матеріалах справи доказам, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Тлумачення ч. 1 ст. 30 ЦПК свідчить, що правила виключної підсудності застосовуються до будь-яких позовів: пов`язаних з правом особи на нерухоме майно (виникненням, зміною, припиненням); про недійсність договорів щодо такого майна та застосування наслідків недійсності договору; з приводу невиконання умов договору, предметом якого є нерухоме майно; про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (якщо в складі спадщини є нерухоме майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (ч. 1 ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Згідно з вимогами ст.ст. 202 - 204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зі змісту позовної заяви та договору на підставі якого виникли спірні правовідносини вбачається, що основною підставою позову є розпорядження майном та будівництво автомийного комплексу на земельній ділянці розташованій за адресою: АДРЕСА_3.

В даному випадку, спір виник з приводу визнання недійсним договору пов`язаного з земельною ділянкою, яка знаходиться в Солом`янському районі міста Києва.

В справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року Європейський суд з прав людини зазначав, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про можливість відкриття провадження у справі за правилами виключної підсудності.

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги - безпідставними.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 травня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль