ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2019 року м. Чернівці

справа № 726/1991/18

провадження22-ц/822/482/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Лисака І.Н.

секретар Герман Я.І.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 березня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Галини Федорівни, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий у першій інстанції Байцар Л.В.)

встановив :

У жовтня 2018 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради, державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацької Г.Ф., ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовувала слідуючими обставинами.

22.09.2009р. між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки № Е/V092936-1, згідно якого Банку в іпотеку було передано житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Зазначає, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.03.2017р., вбачається, що 22.09.2016р. державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф. було зареєстровано право власності на будинок по АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, що реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права на спірний будинок за ПАТ КБ «ПриватБанк» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. не з`ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства.

Зазначала, що відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутній суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та 1 обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Вказувала на те, що жодної вимоги ОСОБА_2 , як іпотекодавець особисто не отримував. Жодної вимоги також не було надіслано і на адресу боржника ОСОБА_3 , що також є порушенням.

Просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, індексний номер 31551 від 24.09.2016р. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно розташоване в АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «Приватбанк» та скасувати запис про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на під рішення № 31551404 від 24.09.2016р.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 березня 2019 року в позові ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, державного реєстратора Чернівецької міської ради Карвацька Г.Ф., ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 березня 2019 року скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Апелянт посилається на те, що жодної вимоги ОСОБА_2 особисто не отримував та підпису не ставив. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вимога має бути отримана саме іпотекодавцем. Крім того, жодної вимоги також не було надіслано і на адресу боржника - ОСОБА_3 ПАТ КБ «Приватбанк» було надіслано вимогу за адресою, за якою остання не проживала і зареєстрована ніколи не була. Даний факт підтверджується копією паспорта позичальника та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Адресою реєстрації позичальника з 2015р. є АДРЕСА_5, вимога ж банком була направлена за адресою АДРЕСА_4.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Садгірського районного суду від 25 березня 2019 року залишити без змін. Вважає рішення законним та обгрунтованим.

Посилається на те, що судом першої інстанції витребувано від державного реєстратора Карвацької Г.Ф. документи реєстраційної справи, копії яких залучено до матеріалів справи. Із вказаних документів вбачається що повідомлення про усунення порушень адресовані на адресу ОСОБА_2 з доказами вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які містять дані про їх отримання .

Щодо надіслання повідомлення для ОСОБА_3 на адресу АДРЕСА_4 , та дана адреса доведена до відома банку самою ОСОБА_3 яка неодноразово вказувала її саме як адресу для листування.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір від 22.09.2009р. за №Е/V092936 із змінами внесеними додатковою угодою від 30.12.2010р. згідно якого, остання отримала кредит в розмірі 2246595,00грн. на строк до 20 вересня 2020 року під 18 % річних. З метою забезпечення вказаного кредитного договору між банком та ОСОБА_2 22.09.2009р. укладено іпотечний договір, згідно якого в іпотеку банку передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20.03.2017р. вбачається що державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. 22.09.2016р. право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Звертаючись до суду з даним позовом позивачем було пред`явлено вимогу про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 31551 від 24.09.2016 р. щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за ПАТ КБ «Приватбанк» та вимогу про скасування запису про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на під рішення № 31551404 від 24.09.2016 року.

Цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (частина друга статті 26 Закони України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора є зайвою, оскільки таке рішення вичерпало свою дію наслідок внесення відповідних відомостей до державного реєстру нерухомого майна. Такий правовий висновок зроблений Великою Палата Верховного Суду в постанові від 04.09.2018р. в справі №915/127/18.

Хоча суд першої інстанції не звернув на це уваги, це не вплинуло на правильність висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо висновку суду першої про відмову у задоволенні вимоги позивача про скасування запису про право власності № 16562351 в Реєстрі речових про нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який внесений державним реєстратором Чернівецької міської ради на під рішення № 31551404 від 24.09.2016р., такий висновок є правильним виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави визначені ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов`язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р. надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушення, адресовані на адресу позивача.

З матеріалів справи вбачається , що зі змісту укладеного між ОСОБА_2 та банком договору іпотеки, зокрема з п.1, 18.6, 18.8.1, 15.8.2, 18.8.3, 18.9 договору, іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов`язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, виявлення погіршення стану майна, зменшення вартості майна, якщо Інформація та документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках передбачених п. 18.9 договору про Іпотечний кредит. Звернення стягнення за цим договором здійснюється на підставі, виконавчого напису, за рішенням суду, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі

Відповідно до п.29 договору іпотеки зазначено про застереження на задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом : продажу від свого імені предмета іпотеки на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а також переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця. При цьому, це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку».

За змістом положень частин 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону.

Відповідно ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

При дотриманні цих умов іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки з дотриманням умов звернення стягнення та порядку реалізації, передбачених Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень».

Встановлено, що банк змінив строк виконання зобов`язання, направивши 26.07.2016р. на адресу боржника та поручителя вимогу про усунення порушень.

Відповідно до п. 29 звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця, або

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України Про іпотеку, для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в т.ч. отримати витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

Із дослідженого судом іпотечного договору від 22 вересня 2009 року вбачається, що право власності на передане в іпотеку майно переходить від іпотекодавця до іпотекодержателя, якщо протягом тридцяти календарних днів іпотекодавець не задовольнить вимогу іпотекодержателя про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності. Частиною 1 ст. 5 зазначеного Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Вказані обставини та докази в сукупності доводять факт дотримання вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, тобто факт направлення боржнику та іпотекодавцю вимоги про усунення порушення та їх отримання останніми.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі.

Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

З матеріалів справи вбачається, і було встановлено судом першої інстанції, що ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» направлялось позивачу повідомлення від 26.07.2016р. про намір забезпечення іпотекою вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Так, відповідно до вимоги про усунення порушень від 26.07.2016р. № Е.НМ. 0.0.0.0./1-0002 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про повернення суми кредиту та те, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином, а також про те, що на підставі п. 29 договору іпотеки після спливу тридцяти денного строку з дня отримання повідомлення Банком буде зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок, господарські будівлі та споруди, загальною площею 36,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.07.2016р. за № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 адресовані на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) повідомлення є доказами вручення та містять дані про їх отримання. Таким чином, вважається що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належно повідомлені, оскільки банк не тільки відправив на їх адресу такого листа, а й довів факт його вручення адресатам листів.

Також було повідомлено позивача, що на протязі тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення остання вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вона набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя: Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом пяти днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Якщо протягом тридцяти днів позивач не вислове намір придбати вищевказаний предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Вказане повідомлення позивачем отримано, що підтверджено рекомендованим повідомленням, проте ним не були надані заперечення щодо реалізації предмету іпотеки протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання квартири, таким чином позивач надала мовчазну згоду на вирішення питання в позасудовому порядку. Зазначене апелянтом не спростовано.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновку про вартість майна № 2-9181/16 від 26.09.2016р. ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , станом на 26.09.2016р. складає 403000грн.

Відповідно до реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 реєстрація права власності за договором іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» містить заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень де зазначено відомості про суб`єка права ПАТ КБ «ПриватБанк» податковий номер 14360570. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.09.2016р. № 31551404 проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк».

Отже, висновок суду першої інстанції, що банком та державним реєстратором надано всі необхідні документи та наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу, є правильним.

Доводи апелянта щодо неотримання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги банку спростовуються наступним. З матеріалів реєстраційної справи, яка була предметом дослідження в суді першої інстанції, вбачається, що повідомлення про усунення порушень, адресовані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.07.2016р. за № Е.НМ.0.0.0.0/1-0002 адресовані на адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) повідомлення є доказами вручення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, які містять дані про їх отримання. Доводи апелянта щодо направлення банком повідомлення ОСОБА_3 на адресу за якою вона не проживає та не зареєстрована є безпідставними та спростовуються наступним. З копій заяв ОСОБА_3 від 19.09.2013р. та 03.04.2013р. адресованих банку, вбачається, що нею було зазначено в заявах та доведено до відома банку, що адреса для листування з нею : АДРЕСА_4 . Саме на цю адресу і були направлені банком відповідні повідомлення. Крім того, зазначеного не спростовано самою ОСОБА_3 , яка є третьою особою по справі, позову не подавала та рішення суду першої інстанції не оскаржувала.

Враховуючи всі обставини по справі, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повної постанови 7 червня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Вірно з оригіналом :