КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1493/17 Головуючий у 1-й інст. - Шевчук А.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/7203/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Шевчука А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до доньки ОСОБА_3 про стягнення на свою користь аліментів на її довічне утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, з моменту подання вказаного позову.

Посилається на те, що в 1998 році продала належну їй двокімнатну квартиру та стала проживати разом з донькою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 . Отримані від продажу власного помешкання кошти позивач частково вклала у будівництво квартири АДРЕСА_2 і виключно за особисті кошти зробила в ній ремонт, купила меблі й побутову техніку та за згоди власниці квартири ОСОБА_3 вселилась у помешкання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 виставила матір з квартири, її речі вивезено у невідоме місце, змінено замки, а квартиру подаровано онуку позивача.

Позивач вказує, що перебуває у скрутному матеріальному становищі оскільки залишилась фактично на вулиці, без житла, майна та нажитих нею за довгі роки грошових коштів та коштовностей. Особистого житла чи іншого майна, за рахунок якого позивач змогла б себе утримувати у неї не має.

Позивач є непрацездатною особою похилого віку та пенсіонером, наявний у неї розмір пенсії не дає їй можливості належним чином утримувати себе та забезпечити усім необхідним. Відповідачка не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, має нерухомість, займається підприємницькою діяльністю, а тому має можливість матеріально допомагати своїй матері.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Посилається на те, що з 19 травня 2016 року і до даного часу внаслідок неправомірних дій доньки ОСОБА_3 перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки залишилась фактично без житда, майна та коштів. Особистого житла чи іншого майна, за рахунок якого позивач могла б себе утримувати у неї немає. Донька позивачки ОСОБА_3 є матеріально забезпеченою особою, займається підприємницькою діяльністю, має нерухоме майно, три транспортні засоби, є засновником, власником та керівником декількох приватних підприємств, неодружена та неповнолітніх дітей на утриманні немає, тому має можливість матеріально допомагати своїй матері. Позивач зазначає, що належні їй транспортні засоби не приносять доходу, оскільки один автомобіль є предметом поділу між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а інший не приносить доходу з урахуванням вартості його технічного обслуговування. У позивача є син, однак з позовом до нього вона не звертається, оскільки син дає їй кошти на купівлю ліків, лікування та протезування зубів, купівлю продуктів, одягу та взуття. Крім того, він менш матеріально забезпечений, аніж донька.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що позивач добровільно покинула квартиру, в якій проживала разом з донькою за адресою: АДРЕСА_3 та переїхала жити до сина. Доказів того, що відповідач у справі ОСОБА_3 - донька позивача вигнала ОСОБА_1 з квартири, внаслідок чого позивачка залишилася без житла матеріали справи не містять. Позивачка отримує пенсію та їй належать два автомобілі, тому вона не відноситься до категорії осіб, які фактично перебувають на межі бідності та потребують матеріальної допомоги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до доньки ОСОБА_3 про стягнення на свою користь аліментів на її довічне утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, з моменту подання вказаного позову.

Посилається на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі оскільки залишилась фактично на вулиці, без житла, майна та нажитих нею за довгі роки грошових коштів та коштовностей внаслідок неправомірних дій доньки ОСОБА_3 Особистого житла чи іншого майна, за рахунок якого позивач змогла б себе утримувати у неї не має.

Позивач є непрацездатною особою похилого віку та пенсіонером, наявний у неї розмір пенсії не дає їй можливості належним чином утримувати себе та забезпечити усім необхідним. Відповідачка не одружена, не має на утриманні неповнолітніх дітей, має нерухомість, займається підприємницькою діяльністю, а тому має можливість матеріально допомагати своїй матері.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на дату ухвалення рішення судом першої інстанції, розмір пенсії позивача перевищував розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Згідно інформації з ЄДР МВС України ОСОБА_1 станом на 09.10.2017 року належать два автомобілі, а наданими суду квитанціями на придбання продуктів харчування та супутніх товарів у середньому в місяць (грудень 2017 року) на 5 448 грн. 22 коп., ліків на 632 грн. 60 коп. та витрат на придбання одягу і предметів першої необхідності у розмірі 15 314 грн. 95 коп., позивач спростував недостатність коштів для забезпечення життєдіяльності і неможливість придбання мінімального набору непродовольчих товарів, мінімального набору послуг та потребу в отриманні матеріальної допомоги. Таким чином, ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ч.1 ст.202 СК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги враховуючи наступне.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується копією паспорта позивача серії НОМЕР_1 та свідоцтвом про народження відповідача № НОМЕР_2 (а.с.5-6,9).

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що у позивача є повнолітній син ОСОБА_4 , до якого мати не має будь-яких претензій щодо утримання і не просить стягувати із нього аліменти.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та її донькою ОСОБА_3 існує конфлікт, сторонами ініційовано кримінальні провадження та цивільні справи між собою з приводу усунення перешкод у користуванні майном.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 205 СК Українисуд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Центральному об`єднаному УПФУ в м. Києві і отримує пенсію за віком.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно довідки Центрального об`єднаного УПФУ в м. Києві від 27.04.2017 року №4370 ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі 1570 грн. 44 коп.(а.с.30)

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму в 2017 році для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2017 року -1247 грн., з 01.05.2017 року - 1312 грн., з 01.12.2017 року - 1373 грн. на одну особу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» , прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб.

Таким чином, розмір пенсії, яку отримує ОСОБА_1 перевищує розмір прожиткового мінімуму для категорії осіб, до яких відноситься позивач.

Згідно інформації з ЄДР МВС України ОСОБА_1 . станом на 09.10.2017 року належать: автомобіль «MAZDA CX-7» 2006 року випуску, об`єм двигуна 2261; та автомобіль «LEXUS RX350» 2008 року випуску, об`єм двигуна 3456.

Наданими суду квитанціями (а.с.75-77) на придбання продуктів харчування та супутніх товарів у середньому в місяць (грудень 2017 року) на 5 448 грн. 22 коп., ліків на 632 грн. 60 коп. та витрат на придбання одягу і предметів першої необхідності у розмірі 15 314 грн. 95 коп., позивач спростувала недостатність коштів для забезпечення життєдіяльності і неможливість придбання мінімального набору непродовольчих товарів, мінімального набору послуг та потребу в отриманні матеріальної допомоги.

Враховуючи вищевикладене, розмір пенсії та наявне у ОСОБА_1 вартісне майно, суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що внаслідок неправомірних дій доньки ОСОБА_3 позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки фактично залишилась на вулиці, без житла, майна, грошей та коштовностей, а особистого житла чи іншого майна, за рахунок якого вона змогла б себе утримувати у неї немає, колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Представник позивача пояснила в апеляційному суді, що на даний час позивачка проживає у квартирі сина за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки в неї виникли конфліктні відносини з донькою стосовно користування вказаною квартирою.

Проте, належних доказів на підтвердження того, що саме відповідач примусила позивачку залишити вказану квартиру та не віддала їй нажите протягом життя майно та кошти, за рахунок якого позивач забезпечувала своє існування, ОСОБА_1 до суду не надала. Крім цього, відсутність на праві власності житла не є підставою для стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на наявність у позивача сина ОСОБА_4 , вона звернулася з позовом лише до доньки ОСОБА_3 , що свідчить про її нерівнозначне ставлення до дітей.

Доводи апеляційної скарги, що з вказаним позовом до суду ОСОБА_1 звернулася виключно до доньки ОСОБА_3 , а не до сина ОСОБА_4 , оскільки саме з вини її доньки позивачка на даний час перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує суттєвої матеріальної допомоги, а син дає їй кошти на купівлю ліків, лікування та протезування зубів, купівлю продуктів, одягу, взуття та вона повністю знаходиться на його утриманні, колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України вказані доводи не підтверджено.

Апеляційним судом встановлено, що позивачу на праві власності належить автомобіль LEXUS RX350, 2008 року випуску та автомобіль MAZDA CX - 7, 2006 року випуску.

Таким чином, вказане майно дає можливість позивачу забезпечити себе матеріально, а відсутність у позивача реального наміру на його відчуження свідчить про відсутність гострої потреби в додаткових коштах для проживання.

Отримання позивачем соціального забезпечення від держави, а саме пенсії у розмірі 1570 грн. 44 коп., що перевищує розмір прожиткового мінімуму для категорії осіб, до яких відноситься позивач, а також наявність у позивача автомобілів спростовують твердження позивача, що вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та фактично знаходиться на межі бідності.

Крім того, медичних довідок щодо стану здоров'я, який потребує посиленого лікування та значних коштів позивач суду не надала.

Враховуючи, що належних доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження обставин, на які посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог щодо потреби в отриманні матеріальної допомоги від відповідача ОСОБА_1 суду не надала, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.