ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7935/19 Справа № 201/1631/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Дніпропетровської області Молчанова Сергія Олександровича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", Державного реєстратора Дніпропетровської обласної філії комунального підприємства "Центр державної реєстрації" Дніпропетровської області Молчанова С.О. про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на даний час зареєстрована за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк", а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав проводити будь-які реєстраційні дії, у тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно спірної квартири.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року задоволено частково заяву ОСОБА_1 , а саме: заборонено будь-яким особам вчинення дії щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі іпотечного договору від 07 жовтня 2008 року.

Ухвала суду мотивована тим, що предметом позову є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ПАТ "Укрсоцбанк" на вказану квартиру. А тому, суд вважав за необхідне заяву позивачки задовольнити в частині заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії по відчуженню чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння вказаної для збереження предмету спору до вирішення справи по суті. При цьому, відмовляючи в накладенні арешту на спірну квартиру, суд виходив з того, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника. Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачка не навела правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову, саме шляхом накладення арешту, не надала додаткових документів та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову у такий спосіб.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство "Укрсоцбанк" посилаючись на порушення судом норм процесуального права просило вказану ухвалу скасувати на ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Банк є власником спірної квартири, тоді як суд першої інстанції забороняючи будь-яким особам вчинення дії щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, порушив його право власності, тоді як воно є непорушним. При цьому, апелянт вказав, що судом першої інстанції порушено норми про зустрічне забезпечення та відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ПАТ "Укрсоцбанк" на вказану квартиру. При цьому, відмовляючи в накладенні арешту на спірну квартиру, суд виходив з того, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Колегія суддів вважає, що обраний вид забезпечення позову є цілком співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки між сторонами дійсно існує спір щодо спірної квартири.

А тому, враховуючи наявність спору та обставин, які можуть утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно вирішив питання забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння цієї квартири, що зареєстрована за Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" на підставі іпотечного договору від 07 жовтня 2008 року.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку саме про необхідність часткового вжиття заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що Банк є власником спірної квартири, тоді як суд першої інстанції забороняючи будь-яким особам вчинення дій щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, порушив його право власності, тоді як воно є непорушним, а також те, що судом порушено норми про зустрічне забезпечення та відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам та їх співмірності, - колегія суддів вважає безпідставними з наведених вище підстав.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді вказаної заяви, судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна та обґрунтована підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк" - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2018 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко