РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/21916/18

Провадження № 22-ц/4815/621/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача-адвоката Коханої О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Лазарчуком Миколою Васильовичем на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Кучиної Н.Г. від 18 березня 2019 року, проголошене в 14 год. 15 хв. в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

19.11.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені по заборгованості по аліментах.

Позов мотивує тим, що рішенням Сарненського районного суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, в зв`язку з чим за 2005 - 2018 роки утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця станом на 1.08.2018 року складає 65433,86 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню по заборгованості по аліментам за період з травня 2005 року по липень 2018 року у сумі 643873,81 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 31 289,61 грн.

Рішення мотивовано тим, що оскільки, що сума неустойки (пені) за порушення ОСОБА_2 аліментних зобов`язань за період з травня 2005 року по липень 2018 року становить 643 873,81 грн. та перевищує 100% заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, то стягненню підлягає пеня в межах наявної заборгованості по аліментам, яка існувала на час подачі позову, тобто в розмірі 31 289,61 грн.

У апеляційній скарзі представник позивачки - адвокат Лазарчук М.В. покликається на незаконність та необґрунтованість вказаного рішення суду.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування положень статті 58 Конституції України та положень Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, яким у частину 1 статті 196 Сімейного кодексу України було внесено зміни, суперечить Конституції України та іншим чинним нормативно правовим актам України.

Звертає увагу, що Закон № 2037-VІІІ, в частині внесення змін до статті 196 СК України, не лише покращує становище платника аліментів, що допустив прострочення сплати аліментів, але й погіршує становище отримувача таких аліментів, оскільки містить граничний розмір пені, а тому, в даному випадку має бути врахований інститут дії закону в часі в контексті його можливого впливу на права позивача.

Крім того, загальні положення про пеню (неустойку) містяться у главі 49 ЦК України, яка регулює питання забезпечення виконання зобов`язання, проте питання відповідальності за порушення зобов`язання визначені главою 51 ЦК України.

Вважає, що твердження суду першої інстанції про те, що Закон № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року пом`якшує відповідальність та має зворотну дію не відповідає нормам чинного законодавства.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення Сарненського районного суду з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №82913 від 8.10.2018 року, проведеного старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шупік К.В., починаючи з 2005 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість по аліментах, яка станом на 30.09.2018 року складає 65 433,86 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №5882 від 29.01.2019 року, складеного старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Шупік К.В., заборгованість станом на 1.01.2019 року відсутня.

Крім того, із вказаного розрахунку від 29.01.2019 року вбачається, що заборгованість відповідача по аліментах станом на листопад 2018 року, тобто на час подачі позову становить 31 289 грн. 61 коп.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач допустив значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, то у ОСОБА_1 , як одержувача аліментів, виникло право на стягнення з нього пені, як відповідальності за прострочення сплати аліментів.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду 25.04.2018 року в справі № 572/1762/15-ц.

Згідно наданого позивачкою розрахунку сума неустойки (пені) за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів за період з травня 2005 року по липень 2018 року становить 643873,81 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний розрахунок відповідає порядку нарахування неустойки (пені), викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Разом з цим, Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, частину першу викладено в такій редакції: "1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості".

У постанові від 5.09.2018 року в справі №753/12684/16 Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення граничного розміру пені, яка може бути стягнута в разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, у розмірі, що не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, є обставиною, що пом`якшує відповідальність, а тому ст. 196 СК України, змінена Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII, на підставі ч. 1 ст. 58 Конституції України має зворотню дію в часі.

Отже, здійснюючи розрахунок пені, суд має враховувати положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, яка підлягає застосуванню в силу ст. 5 Цивільного Кодексу України, оскільки вказана норма пом`якшує цивільну відповідальність боржника за несвоєчасну сплату аліментів.

За наведеного, суд першої інстанції, установивши, що сума неустойки (пені) за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з травня 2005 року по липень 2018 року становить 643873,81 грн., тобто перевищує 100% заборгованості по аліментах дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів в сумі, що відповідає розміру заборгованості по аліментам, яка існувала на час подачі позову, а саме 31289 грн. 61 коп.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність нормам чинного законодавства висновку суду першої інстанції про те, що Закон № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року пом`якшує відповідальність та має зворотну дію у часі, суперечать нормам статті 58 Конституції України, у відповідності до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Покликання представника позивачки на те, що Закон № 2037-VІІІ, в частині внесення змін до статті 196 СК України, погіршує становище отримувача таких аліментів, оскільки містить граничний розмір пені, не заслуговують на увагу, оскільки, право на отримання пені за прострочення сплати аліментів виникло у позивачки ще у 2005 році та остання не була позбавлена можливості звернутись із позовом до відповідача про їх стягнення у будь-який момент до повного погашення ним заборгованості, однак ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом про стягнення пені одразу за весь період з травня 2005 року по липень 2018 року, тобто більше ніж за тринадцять років, що призвело до нарахування пені в такому значному розмірі, який перевищив граничний розмір, встановлений статтею 196 СК України.

Безпідставними вважає колегія суддів і доводи апеляційної скарги про те, що загальні положення про пеню (неустойку) містяться у главі 49 ЦК України, яка регулює питання забезпечення виконання зобов`язання, проте питання відповідальності за порушення зобов`язання визначені главою 51 ЦК України, так як до моменту порушення зобов`язання боржником неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, а після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Позивач у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору, а тому судовий збір за подачу апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Лазарчуком Миколою Васильовичем, залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.