КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3729/18
Провадження № 2/488/429/19
УХВАЛА

Іменем України

13.05.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Тузові Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД-Транс» про визнання недійсним рішення загальних зборів, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - ТОВ «ВД-Транс», який в подальшому уточнив і в обґрунтування якого вказав, що рішенням засновника ТОВ «ВД-Транс» № 1 від 28.09.2010 р. він був переведений на посаду директора вказаного товариства з правом підпису фінансових документів.

Засновником вказаного товариства був ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначив, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в установлений законом строк звернулися троє спадкоємців першої черги за законом, діти спадкодавця - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (неповнолітня), та ОСОБА_5 . При цьому передбачений законом 6-місячний строк для прийняття спадщини закінчувався 26.11.2018 р.

13.08.2018 р. державним реєстратором Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області Прасоловою Л.М. були здійснені реєстраційні дії за № 0009988 та № 9009988 щодо реєстрації змін до установчих документів відповідача. Відповідно до цих дій були внесені зміни про засновників (учасників) цієї юридичної особи, розміру їх часток, місця проживання та виключені відомості про засновника товариства ОСОБА_2 . Також були внесені відомості про засновників товариства - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , і розмір їх часток був визначений реєстратором у 50 % за кожним, що становить 1 095 578 грн. При цьому державним реєстратором не була вказана підстава внесення таких змін., і фактично на власний розсуд були визначені частки учасників у статутному капіталі товариства, без врахування частки іншого спадкоємця - ОСОБА_5

В подальшому, 16.08.2018 р. були проведені загальні збори товариства, оформлені протоколом № 5/к, на яких було вирішено звільнити позивача з посади директора товариства і призначити директором ОСОБА_6 , а 17.08.2018 р. державним реєстратором була здійснена реєстраційна дія № 1009988 щодо внесення відповідних змін до відомостей про юридичну особу щодо керівника.

Позивач вважає рішення загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «ВД-Транс», оформлене протоколом № 5/к від 16.08.2018 р. незаконним як таке, що було прийнято з порушенням діючого законодавства, просить його скасувати, поновити його на роботі на посаді директора ТОВ «ВД-Транс» та стягнути на його користь оплату вимушеного прогулу, який станом на 29.03.2019 р. складає 28 695,15 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з вищевикладених підстав, просили задовольнити позов.

Представники відповідача у судове засідання не з`явилися, подали до суду клопотання про закриття провадження та про зупинення провадження по справі. Клопотання про зупинення провадження мотивоване тим, що у Корабельниму ВП ГУ НПУ в Миколаївській області на даний час перебуває кримінальне провадження № 001793 за ст. 356 КК України, щодо незаконного заволодіння ОСОБА_1 майном ТОВ «ВД-Транс». На думку представника відповідача, розгляд даної справи неможливий до набрання законної сили судовим рішенням у вказаному кримінальному провадженні. Клопотання представника відповідача про закриття провадження було мотивовано тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

В силу приписів ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Серед основних засад судочинства стаття 129 Конституції України визначає розумні строки розгляду справи судом.

Тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства, а, відповідно, є неприпустимою.

Виключенням з виписаних правил є застосування положень про зупинення провадження у справі, підставами якого слугують обставини, передбачені цивільно-процесуальним законом, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. З системного аналізу виписаних статей та аналізу судової практики можна зробити наступні висновки.

Необхідність в зупиненні провадження у справі за названим пунктом виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, і зібрані по справі докази не дають можливості встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

При цьому, між двома справами, що розглядаються, має існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній справі, будуть мати преюдиціальне значення для іншої справи.

' Однак і в такому випадку, зазначена підстава для зупинення провадження у справі застосовується лише у разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Неможливість розгляду справи є оціночним поняттям. Воно повинно ґрунтуватися на можливості ухвалення рішення тільки після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій цивільній, кримінальній, адміністративній чи такій іншій справі.

Аналізуючи доводи клопотання представника відповідача щодо доцільності зупинення провадження у даній справі, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність цього клопотання, оскільки зібрані по справі докази дають можливість встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі.

До того ж, зі змісту вказаної статті вбачається, що підставою для зупинення провадження у цивільній справі може бути лише наявність іншої кримінальної справи, яка перебуває на розгляді в суді, а не на стадії досудового розслідування. Виходячи із такого, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та продовжує розгляд справи.

Щодо клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, то суд вважає необхідним зазначити наступне.

Частина перша статті 19 ЦПК України визначає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Судовим розглядом встановлено, що засновником ТОВ «ВД-Транс» був ОСОБА_2 із розміром його частки в статутному фонді 100%, що складає 2 191 156 грн. Дане підтверджується наявними у матеріалах даної справи та дослідженими у судовому засіданні копією Статуту товариства, змінами до нього та витягом з ЄДРПОУ (а.с. 9-18).

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням № 1 власника ТОВ «ВД-Транс» від 28.09.2010 р. та наказом № 29-к від 28.09.2010 р. позивач по даній справі - ОСОБА_1 був переведений з посади юриста на посаду директора ТОВ «ВД-Транс» з правом підпису фінансових документів (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 помер.

Із копії протоколу загальних зборів учасників (засновників) ТОВ «ВД-Транс» № 5/к від 16.08.2018 р. (а.с. 19) вбачається, що загальними зборами, які проводились за участю двох учасників (засновників) товариства - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, було вирішено звільнити із займаної посади директора ОСОБА_1 і призначити на цю посаду ОСОБА_6

Відповідно до ст. 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Назвою виконавчого органу товариства відповідно до установчих документів або закону може бути "правління", "дирекція" тощо.

Аналогічні положення містять статті 58-59, 62 Закону України «Про господарські товариства» № 1576-ХІІ від 10.09.1991 р.

Пунктами 35 та 36 Статуту ТОВ «ВД-Транс» визначено, що вищим органом товариства є збори учасників, до компетенції яких належить, зокрема, призначення на посаду та звільнення директора, обрання членів ревізійної комісії, внесення змін та доповнень до статуту тощо.

Відповідно до ст. 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Нормами Цивільного кодексу України (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України "Про господарські товариства" (статті 47, 62, 63), визначено, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників.

Частина четверта статті 13 Конституції України визначає, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою 3 статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині п`ятій статті 58 Закону України "Про акціонерні товариства", укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою.

Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України.

Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

У зв`язку з цим звільнення від виконання своїх повноважень відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права, зокрема в аспекті ст. 46 КЗпП України.

Конституційний Суд України у Рішенні від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Такий висновок щодо застосування ст. 99 ЦК України та ст. 46 КЗпП України викладений Верховним Судом у постанові Великої Палати від 30 січня 2019 року, справа № 145/1885/15-ц (провадження № 14-613цс18), та підлягає врахуванню судами при виборі і застосуванні норм права по спірних правовідносин згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і його належить розглядати за правилами господарського судочинства, тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 251, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника ТОВ «ВД-Транс» про зупинення провадження у справі - відмовити.

Клопотання представника ТОВ «ВД-Транс» про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВД-Транс» про визнання недійсним рішення загальних зборів, поновлення на роботі та оплату вимушеного прогулу - закрити.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Л.І. Селіщева