ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/22337/18

провадження № 22-ц/818/2682/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Коваленко І.П., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року в складі судді Бородіної Н.М.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вона з 04 вересня 2019 року перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду. Від спільного життя мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає. Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття.

07 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому не визнав позовні вимоги. Просив визнчити аліменти на користь ОСОБА_1 у розмірі ј з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 28 листопада 2018 року до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що державою встановлено розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Підстав для стягнення аліментів в сумі 3000 грн., немає, оскільки в обґрунтування вказаної суми позивачем не надано доказів.

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та справедливості. Зазначає, що відповідач офіційно не працює, але має заробіток, у зв`язку з цим просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Вважає, що визначений розмір аліментів є недостатнім для забезпечення життя і розвитку доньки. При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вона несе додаткові витрати на придбання продуктів харчування, ліків та одягу дитини, що підтверджується копіями квитанції. До того ж, дитина відвідує дитячій садок, що потребує витрат.

08 травня 2019 року ОСОБА_2 подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішення спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 з 04 вересня 2014 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2018 року. Від спільного життя мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, ОСОБА_1 звернулась у суд із відповідним позовом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Законів України «Про державний бюджет на 2018 рік», «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн., з 01 січня 2019 - 2027 грн.

Згідно з частинами 1, 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Згідно з довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «БМП СХІДБУД» ( далі - ТОВ «БМП СХІДБУД» ) від 04 лютого 2019 року № 09 між ОСОБА_2 та ТОВ «БМП СХІДБУД» були укладенні цивільно-правові угоди у періоди з 09 вересня 2018 року по 28 вересня 2018 року та з 03 грудня 2018 року по 29 грудня 2018 року. За вказані періоди дохід ОСОБА_2 склав 10000 грн.

Суд першої інстанції встановив обставини справи, повно та всебічно дослідив докази у справі, надав їм належну оцінку, та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 28 листопада 2018 року до досягнення дитини повноліття.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом належної оцінки доказам позивача є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, наданих сторонами, ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона несе витрати на продукти харчування, ліки, одяг та відвідування дитиною дитячого садка не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивач не позбавлена можливості звернуться із позовом про стягнення додаткових витрат з підстав, передбачених статтею 185 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 червня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.П.Коваленко

І.С.Сащенко