Провадження № 2-з/522/62/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси

головуючого - судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши в судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Кравець Олександр Володимирович, Одеська філія ДП Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень, за участі третіх осіб: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування державної реєстрації, зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Кравець Олександр Володимирович, Одеська філія ДП Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень, за участі третіх осіб: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування державної реєстрації, зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі порушуючи охоронюване законом право власності позивача як власника суміжної земельної ділянки, без узгодження з позивачем, проводять самовільні будівельні роботи житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (суддя Бойчук А.Ю.) від 07 липня 2017 року була частково задоволена заява позивача про забезпечення позову та накладена заборона ОСОБА_2 або будь-яким іншим фізичним або юридичним особам незалежно від форми власності та підпорядкування здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також накладена арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2017 року ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року була скасована та питання про забезпечення позову передано до суду першої інстанції.

27.02.2018 року справа була направлена до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2017 року про відкриття провадження.

28.03.2019 року постановою Одеського апеляційного суду була залишена без задоволення апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси (суддя Бойчук А.Ю. ) від 07 липня 2017 року про відкриття провадження.

16.04.2019 року справа повернулася до суду першої інстанції та ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шенцевої О.П. справа прийнята до провадження та призначено судове засідання на 21.06.2019 року.

Під час знаходження справи в суду другої інстанції, 17.05.2018 року представником позивача подана заява про забезпечення позову.

08.05.2019 року представником позивача подана уточнена заява про забезпечення позову, в якій просив суд заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особам, які діють від імені чи за дорученням вказаних осіб та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам незалежно від форм власності та підпорядкування здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), а також накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

При розгляді заяви про забезпечення позову судове засідання було призначено на 15.05.2019 року, про що були повідомлені сторони, з урахуванням знаходженням головуючої судді у відпустці з 26.04.2019 року по 13.05.2019 року.

Представник ОСОБА_2 подав заяву про відкладення судового засідання, але суд вважає, що це клопотання задоволенню не підлягає, оскільки ч. 1 ст. 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

На підставі наведення та враховуючи строки розгляду заяв про забезпечення позову, суд дійшов висновку про неможливість перенесення судового засідання щодо розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки питання про забезпечення позову повинно були розглянути з урахуванням строків розгляду таких заяви та прав сторін по справі.

Вивчивши матеріали справи, заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та третьої особи з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними так як накладення заборони здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та арешту на вказане майно є співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 154 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Кравець Олександр Володимирович, Одеська філія ДП Державний інститут судових економіко - правових та технічних експертних досліджень, за участі третіх осіб: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про скасування державної реєстрації, зобов`язання усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва, відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , особам, які діють від імені чи за дорученням вказаних осіб та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам незалежно від форм власності та підпорядкування здійснювати будівельні роботи з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), до розгляду справи по суті.

Накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), до розгляду справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя