провадження № 22-ц/824/3797/19 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр надання адміністративних послуг Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду з позовом та просив виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з однокімнатної квартири загальною площею 31,20 кв.м., житловою площею 16,70 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Деснянського району міста Києва зняти з місця реєстрації зазначених осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 червня 2008 року між ЗАТ «Перший український міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 38 000 доларів США строком до 03 червня 2018 року, зі сплатою процентів у розмірі 14,49 % річних. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором на підставі положень договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» позивач реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмета іпотеки, про що було зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки. Позивач повідомляв відповідачів про реєстрацію права власності за ним та про необхідність звільнити зазначену квартиру.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року позов ПАТ «Перший український міжнародний банк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що квартира була придбана нею за власні кошти. Не можуть бути задоволені позовні вимоги про виселення з квартири, яка не була придбана за рахунок кредитних коштів, без надання іншого житлового приміщення. Квартира є постійним місцем проживання відповідачів та їх неповнолітніх дітей та є єдиним для них житлом. Позивач не запропонував та не надав постійного житлового приміщення відповідачам у зв`язку із виселенням. У матеріалах справи відсутній висновок служби у справах дітей про надання дозволу на виселення неповнолітніх дітей, що є порушенням не лише прав та законних інтересів дітей, а й порушенням вимог закону.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від АТ «Перший український міжнародний банк», однак, він не містить підпису особи, яка його подала, а тому не може бути прийнятий до уваги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 6425806, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 38 000 доларів США, строком до 03 червня 2018 року, зі сплатою процентів у розмірі 14,49 % річних (а.с.16-20).

03 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 6459851, посвідчений 03 червня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лішуновою О.М., за номером 275, згідно якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онищенко В.С. 17 квітня 2007 року (а.с.8-13).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ПАТ «Перший український міжнародний банк» належить на праві власності нерухоме майно: однокімнатна квартира, загальною площею (кв.м.): 31,20, житловою площею (кв.м.): 16,7, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

15 травня 2017 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» рекомендованим листом надіслав ОСОБА_4 повідомлення № КНО- 44.4.2/539 на адресу: АДРЕСА_1 та 05 вересня 2017 року рекомендованим листом надіслав ОСОБА_1 повідомлення № КНО- 44.4.2/1122 на адресу: АДРЕСА_1 , в яких заявив вимогу про виселення (а.с.32-35).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 509, 514, 516, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054, 1057 ЦК України, ст. 109 Житлового кодексу України, Законом України «Про іпотеку».

Однак, апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15, 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15 та постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року № 61-44514св15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звернувшись до суду з позовом, ПАТ «Перший український міжнародний банк» просив виселити відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення, вказуючи на те, що він реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у власність предмета іпотеки, про що було зареєстровано право власності позивача на предмет іпотеки.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що квартира, з якої позивач просить виселити відповідачів, придбана не за рахунок кредитних коштів, а право власності на неї було набуто іпотекодавцем ще 17 квітня 2007 року, тобто до укладення між сторонами кредитного договору 03 червня 2008 року.

Наявність вказаної обставини не дає банку права на виселення відповідачів без надання їм іншого житла.

Позовна вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є похідною від вимоги про виселення, а тому підстави для її задоволення відсутні.

Отже, розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушено норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розмірі 4 800 грн., однак, сплатила 2 400 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з позивача. Недоплачена сума судового збору у розмірі 2 400 грн. підлягає стягненню з позивача у дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Служба у справах дітей Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, Центр надання адміністративних послуг Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», місце знаходження - вул. Андріївська, 4, м. Київ, , на користь ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», місце знаходження - вул. Андріївська, 4, м. Київ, , у дохід держави судовий збір у розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.