УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 641/8304/15-ц

провадження № 61-6365ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АМК Компанія»,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Катріч Марією Миколаївною, на ухвалу Харківського апеляційного суду

від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК Компанія» про захист

прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом доТовариства з обмеженою відповідальністю «АМК Компанія» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 27 грудня

2018 року подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною

скаргою на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня

2017 року.

У березні 2019 року подана до Верховного Суду касаційна скаргаОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Катріч М. М., на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, в якій заявник просить скасувати зазначену ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції на розгляд.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до змісту пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи)

суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у

відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 рокувбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Так, відповідно до підпункту 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суд апеляційної інстанції за матеріалами справи встановив, що на підставі довіреності від 29 квітня 2015 року (строк дії до 29 квітня 2018 року)

ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути її представниками у судах з усіма правами і представляти її інтереси.

Довіреністю від 13 жовтня 2017 року (строк дії до 13 жовтня 2018 року)

адвокат Катріч М. М. уповноважила ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 здійснювати дії в її інтересах з правом отримувати копії судових рішень.

13 грудня 2017 року Комінтернівський районний суд м. Харкова ухвалив рішення про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 у присутності її представника ОСОБА_3 .

Відповідно до розписки ОСОБА_4 18 грудня 2017 року отримав копію рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року і заявнику було відомо про наявність цього судового рішення.

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року, в якій заявила клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, проте жодних причин пропуску строку апеляційного оскарження не навела.

15 січня 2019 року адвокат Катріч М. М., строк дії повноважень якої за наявною у матеріалах справи довіреністю від 29 квітня 2015 рокузакінчився 29 квітня

2018 року, подала до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року. Поважність пропуску строку на апеляційне оскарження адвокат Катріч М. М. мотивувала смертю 8 травня 2018 року своєї матері ОСОБА_2 та своїм тривалим лікуванням, що позбавило її можливості звернутися з апеляційною скаргою у встановлений законом строк.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова

від 13 грудня 2017 року, апеляційний суд виходив з того, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а вказані причини пропуску строку апеляційного оскарження не можуть бути визнані поважними та стати підставою для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Так, частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у

часі передбачає, щопри здійсненні процесуальних дій застосовується

той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій.

Відповідно до частини першої статті 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини нагадав, що право на справедливийрозгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її

вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»

від 21 лютого 2002 року).

Європейський суд з прав людини зазначив, що правова система багатьох

країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарнее апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які

не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних

судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній

справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року та ухвала у справі «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні

суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поважними причинами пропуску строку є ті обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Як встановлено апеляційним судом, заявник не навела обставин непереборної сили, внаслідок яких апеляційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2017 року подана після спливу одного року з дня складення повного тексту вказаного судового рішення, тому наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи, що апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення та відсутні підстави вважати, що заявник була позбавлена можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі апеляційної скарги у передбачений законодавством строк за обставин непереборної сили, суд апеляційної інстанції правомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваної ухвали Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року, касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд неправомірно не визнав смерть матері адвоката Катріч М. М. та тривалу хворобу адвоката як поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, не дають колегії суддів підстав для висновку, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі апеляційної скарги у передбачений законодавством строк, і що строк на апеляційне оскарження пропущений заявником внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції є законною

та обґрунтованою, прийнятою із додержанням норм процесуального права

й підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Катріч М. М., на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року колегія суддів відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Катріч Марією Миколаївною, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АМК Компанія» про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

В. А. Стрільчук