Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Короп 05 червня 2019 року

Коропський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Грушко О.П.

при секретарі - Хілько Н.В.

з участю позивача, представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, недоторканості ділової репутації,-

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 позовну заяву підтримали та пояснили, що позивач працює директором Понорницького психоневрологічного інтернату, а відповідач працювала в психоневрологічному інтернаті двірником з 06.09.2011 року. 01.11.2017 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням. Після звільнення відповідач надсилала в різні установи письмові звернення, в яких принижувала честь, гідність та ділову репутацію, а саме вказувала, що позивач звільнив її з роботи незаконно, називала його злодієм та інше. Також, вона повідомляла неправдиві відомості про нього у своїх поясненнях, наданих працівникам поліції. Всі ці дії направлені на створення негативної обстановки в інтернаті та помсту позивачеві за, начебто, незаконне звільнення відповідача. А тому, з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просять визнати, що поширені відповідачем відомості про те, що позивач за час її роботи в інтернаті «виживав» її з роботи, «викидав з кабінету», незаконно звільнив її з роботи, довів до істерики, завдав шкоди її здоров`ю, що позивач «страшна людина», не буває на роботі, «гидить людей», що він «не людина», «висловлювався на її адресу нецензурною лайкою», живе за рахунок інтернату, вчиняв махінації при закупівлі майна для інтернату, незаконно перебував на «лікарняному», що він «мстива людина», що допускав порушення при проведенні електронних закупівель для інтернату картоплі, овочів, підгузників та дезінфікуючих засобів, розкрадав кошти Понорницького психоневрологічного інтернату, не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутації позивача, зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії в будь-якій формі щодо приниження честі, гідності та ділової репутації позивача та стягнути судові витрати по цьому позову в сумі 3268,40 грн.

Даний позов зареєстровано в суді 13.03.2019 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 05.04.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 03.05.2019 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. 15.05.2019 року позивач відмовився від позовних вимог про стягнення моральної шкоди і така відмова прийнята судом.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилась, направила відзив на позов та надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 показав, що працює селищним головою смт. Понорниця. Відповідачку добре знає. Коли дізнався, що вона звільнилася з інтернату, запросив її до себе на бесіду, так як у неї двоє дітей, а роботи не було. Перед цим зателефонував позивачеві, а він сказав, що ОСОБА_3 лаялася на нього нецензурно. Запропонував їй вибачитися і зібрати заяву. Але вона відмовилася. Після цього відповідачка почала «тероризувати» позивача постійними скаргами на нього. Через її діяльність інтернат опинився під загрозою закриття.

Заслухавши учасників, дослідивши надані докази, суд встановив такі обставини та зміст спірних правовідносин.

З 06.09.2011 року відповідач працювала в Понорницькому психоневрологічному інтернаті двірником. 01.11.2017 року вона звільнилась з роботи за власним бажанням, що підтверджується відповідним Наказом та визнається обома сторонами.

Після звільнення відповідач зверталася до різних установ з повідомленнями про незаконні, протиправні та аморальні, на її думку, вчинки позивача.

Згідно письмових доказів, наданих сторонами, 07.11.2017, 03.07.2018, 11.10.2018, 11.12.2018 року відповідачка направляла звернення директору Департаменту соціального захисту населення Русіну О.В.

06.11.2017 року відповідачка зверталася з заявою до Коропського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області на неправомірні дії ОСОБА_2

Також, позивачка зверталася до прокуратури, її звернення розглядалося Управлінням держпраці області.

По вказаних зверненнях відповідні органи проводили перевірки та повідомляли про них ініціатора звернення.

Так, на звернення від 11.12.2018 року директор Департаменту соціального захисту населення Русін О.В. повідомив, що було проведено заходи з метою упередження порушень, а за результатами звернення від 03.07.2018 року позивачеві скасовані надбавки до заробітної плати.

03.09.2018 року директор Департаменту соціального захисту населення Русін О .В . повідомив відповідача про те, що на виявлені недоліки звернуто увагу керівника, застосовано до нього заходи стягнення.

17.09.2018 року директор Департаменту соціального захисту населення Русін О.В. повідомив відповідача, що за допущене неекономне використання бюджетних коштів застосовано стягнення до директора інтернату.

За наслідками перевірки заяви ОСОБА_3 , орган національної поліції 15.02.2018 року прийняв висновок про відсутність доказів неправомірних дій ОСОБА_2

Відповідно до ст. 201 ЦК України: Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст. 275, 276 ЦК України: Фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, фізична особа або юридична особа, рішеннями, діями або бездіяльністю яких порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язані вчинити необхідні дії для його негайного поновлення. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням.

Згідно ст. 297 ЦК України: Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

В той же час, відповідно до ст. 40 Конституції України: Усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п. 16 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі за текстом - Постанова) вказано: Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

До подібного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 207/1161/17, 15.08.18 року, сформувавши правову позицію про те, що надіслання листів та заяв до різних установ, організацій, державних органів і місцевих органів самоврядування, перш за все, з метою перевірки компетентними органами незаконної, на думку заявника, діяльності це не свідчить про те, що заявник не діяв в рамках, установлених законом для подання подібних листів та заяв, оскільки подібні дії є реалізацією особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширенням недостовірної інформації.

Враховуючи, що відповідач у своїх зверненнях вказувала на порушення, що, на її думку, допускав позивач, і частина інформації у зверненнях знайшла своє підтвердження, що виразилося у реагуванні відповідних органів, суд приходить до висновку, що такі звернення до прокуратури, департаменту соціального захисту населення, управління держпраці, про які йдеться у позові, не можуть розцінюватися як розповсюдження недостовірної інформації.

Стосовно звернення до органів поліції, то у разі наявності до того підстав, відповідача може бути притягнуто до відповідальності за завідомо неправдиве повідомлення про злочин.

Крім того, у позові зазначається про розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про позивача шляхом направлення SMS-повідомлень на телефони директору департаменту Русіну О.В. , його заступнику ОСОБА_9 та самого позивача.

В судовому засіданні позивач надав суду для огляду власний телефон, де було збережено повідомлення, яке позивач долучив до справи у паперовому вигляді.

Проте, згідно п. 15 Постанови: судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може

визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Суд приходить до висновку, що направивши повідомлення на телефон позивача, відповідач вжила достатніх заходів конфіденційності, а тому у цій частині відсутнє поширення недостовірної інформації.

На підтвердження направлення SMS повідомлень іншим особам, позивач надав суду роздруківку тексту у паперовому вигляді. Відповідач у відзиві поставила під сумнів належність і допустимість такого доказу.

Згідно ст. 100 ЦПК України: Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд запропонував позивачеві надати оригінал електронного доказу - SMS повідомлень іншим особам, але позивач вказав, що такої можливості не має. Також, позивач заперечив проти виклику в судове засідання директора департаменту Русіна О.В.

За таких обставин, письмові копії електронних доказів судом не приймаються.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання поширених відомостей недостовірними, такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, задоволенню не підлягають.

З цієї ж підстави, не підлягає задоволенню і друга позовна вимога - про зобов`язання відповідача припинити приниження честі, гідності і ділової репутації, так як вона випливає з першої.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 16, 23, 201, 275-277, 297 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 100, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про захист честі, гідності, недоторканості ділової репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду виготовлено в повному обсязі 07 червня 2019 року.

Суддя: Грушко О. П.