Справа №463/1703/19
Провадження №2/463/1002/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Козак М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 15 січня 2016 року у розмірі 42264,81 гривень та кредитним договором № 838893850 від 23 жовтня 2015 року у розмірі 40992,36 гривень, всього на загальну суму 83257,17 гривень, а також понесених судових витрат, що складаються із суми судового збору у розмірі 1921,00 гривні.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 січня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № на суму 24000,0 гривень, строком на 36 місяців. Крім цього, 23 жовтня 2015 року між вказаними сторонами укладено кредитний договір № 838893850 на суму 30549,12 гривень, строком на 24 місяці. У подальшому 30 липня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, у відповідності до якого було відступлено права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі відступлено право вимоги до відповідача за зобов`язаннями, які виникли з кредитного договору № від 15 січня 2016 року та кредитного договору № 838893850 від 23 жовтня 2015 року. Відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, загальна сума заборгованості відповідача становить 83257,17 гривень, з яких заборгованість за кредитним договором № від 15 січня 2016 року - 42264,81 гривні, з яких: 16306,18 гривень заборгованість за тілом кредиту; 3165,34 гривень заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 13711,53 гривні заборгованість за платою з управління кредитом; 9081,76 гривня заборгованість за пенею, а також заборгованість за кредитним договором № 838893850 від 23 жовтня 2015 року 40992,36 гривні, з яких: 13352,40 гривні заборгованість за тілом кредиту; 2356,96 гривні заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 15675,30 гривні заборгованість за платою з управління кредитом; 9607,70 гривень заборгованість за пенею. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду судовий збір у розмірі 1921,0 гривні.

Справа поступила до суду 11 березня 2019 року.

Ухвалою судді від 25 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з ухвалою суду від 18 квітня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою учасників процесу в судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_2 .І. 16 травня 2019 року в судове засідання не з`явилася, подавши при цьому заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася без поважних причин, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду. Відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала.

Враховуючи, що представник позивача не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідно до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» слід задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-7, 19-20), відповідно до укладеного кредитного договору № від 15.01.2016 року, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 24000,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, строком на 36 місяців.

Відповідно до укладеного кредитного договору № 838893850 від 23.10.2015 року, відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 30549,12 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, строком на 24 місяці (а.с.13, 19-20).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписані заяви разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та нею, як позичальником, що підтверджується підписами у заяві (а.с.5-7, 13).

Судом встановлено, що 30 липня 2018 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір про відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до якого право вимоги по кредитних договорах відповідача були відступлені на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с.31-33).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року (а.с.34), позивач набув права грошової вимоги до відповідача на загальну суму 83257,17 гривень.

Враховуючи положення ст.ст.1077, 1078 ЦК України, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитних договорів № від 15.01.2016 року та № 838893850 від 23 жовтня 2015 року.

Як вбачається з повідомлення про відступлення права вимоги від 07 серпня 2018 року (а.с.27,30), відповідач повідомлена про те, що ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» являється новим кредитором і має право грошової вимоги та отримання від відповідача заборгованості за кредитними договорами № від 15.01.2016 року та № 838893850 від 23 жовтня 2015 року, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з п.3.1 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (редакція від 30 березня 2015 року), за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти.

Пунктом 3.4. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (редакція від 30 березня 2015 року) ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту.

Відповідно до п.4 зазначених вище Умов отримання кредитів, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення.

Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору № від 15 січня 2016 року та кредитного договору № 838893850 від 23 жовтня 2015 року, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.

Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав повністю, при цьому, відповідач, не виконуючи належним чином свої зобов`язання, порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитних договорів.

При вирішенні спору судом враховується те, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, згідно з абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року

№ 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 4 ст.264 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається із змісту постанови Верховного суду від 31.10.2018 року (справа № 404/1339/15-ц, провадження № 61-5130св18), якщо умовами договору передбачено плату за управління кредитом, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, то такі умови є незаконними та вимоги позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного договору.

Суду не надано належних і допустимих доказів про узгодження ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і ОСОБА_1 таких зобов`язань при укладанні кредитних договорів, так само як і відсутні такі умови у заявах на отримання кредиту та в Умовах отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» (редакція від 30 березня 2015 року).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність стягнення з відповідача заборгованості з плати за управління кредитним договором № від 15 січня 2016 року у розмірі 13711,53 гривень та кредитним договором № 838893850 від 23 жовтня 2015 року у розмірі 15675,30 гривень, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № від 15 січня 2016 року у розмірі 28553,28 гривні, з яких: 16306,18 гривень заборгованість за тілом кредиту; 3165,34 гривень заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 9081,76 гривня заборгованість за пенею, а також заборгованість за кредитним договором № 838893850 від 23 жовтня 2015 року у розмірі 25317,06 гривні, з яких: 13352,40 гривні заборгованість за тілом кредиту; 2356,96 гривні заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 9607,70 гривень заборгованість за пенею.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у розмірі 1921,0 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280, 282-284, 289 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 15 січня 2016 року у розмірі 28553,28 гривні (двадцять вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят три гривні 28 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 838893850 від 23 жовтня 2015 року у розмірі 25317,06 гривні (двадцять п`ять тисяч триста сімнадцять гривень 06 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1921,0 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри,30 (фактична адреса: 07400, Київська область, м.Бровари, вул.Лісова,2, поверх 4), .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя Р.Р.Грицко