П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року місто Київ

справа №756/3456/19

провадження №22-ц/824/7213/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса A.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану адвокатом Авраменком Сергієм Володимировичем,

на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, постановлену 22 березня 2019 року, суддею Яценко Н.О.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «Спіком», Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша Будівельна Компанія 2006», Товариство з обмеженою відповідальністю «Поссітів», Товариство з обмеженою відповідальністю «Сідвелс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Полвакс -Україна» про виділ частки із спільного майна в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс -Україна» про виділ частки із спільного майна в натурі.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Авраменко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилався на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Зазначив, що банком заявлено вимоги до двох фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виділ частки у спільному майні подружжя з метою виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 , як поручителя кредитної заборгованості, тобто спір виник із сімейних правовідносин.

Твердження суду про те, що спір між сторонами виник при виконанні правочинів у господарський діяльності є безпідставним, та таким, що не відповідає матеріалам справи.

Відповідачі та інші учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Карпінський С.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення особи, яка з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник при виконанні правочинів у господарській діяльності, оскільки позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» бажає виділити в натурі Ѕ частини з часток господарських товариств з метою стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як поручителя у виконанні зобов`язань за кредитними договорами, що були укладені між банком та ПП «Спецзовнішкомплект» 7 жовтня 2011 року та 5 вересня 2013 року.

Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається спір про право, який виник між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ПП «Спіком», ТОВ «Перша Будівельна Компанія 2006», ТОВ «Поссітів», ТОВ «Сідвелс», ТОВ «Полвакс -Україна».

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам процесуального закону.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом п. 1, п.3 ч. 1 ст. 20 ГПК господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що він є кредитором, а ОСОБА_2 боржником перед банком на підставі рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 серпня 2016 року. ОСОБА_2 не має майна, на яке можливо звернути стягнення. Проте під час виконання рішення виявлено у ОСОБА_1 майно, яке придбано останньою за час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 .. Посилаючись на те, що Ѕ частина майна належить ОСОБА_2 просив на підставі ст.ст. 60, 63, 70, 73 СК України визначити та виділити частку ОСОБА_2 у спільному сумісному майні подружжя.

Отже спір виник щодо виділу частки, що належить одному із подружжя у спільному сумісному майні, тобто стосується сімейних правовідносин.

Статтею 371 ЦК України передбачено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стяогунення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що спір про виділ частки із спільного майна подружжя, за вирішенням якого звернувся банк, випливає із сімейних правовідносин, не є господарським, і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 371, 367, 374, 379, 381-384, 390,435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану адвокатом Авраменком Сергієм Володимировичем - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 22 березня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 6 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус