РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/9189/17

Провадження № 22-ц/4815/538/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Кучиної Н.Г. від 28 грудня 2018 року, проголошене в м. Рівне, дата складання повного судового рішення не вказана,

в с т а н о в и в:

10 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про встановлення факту трудових відносин, стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 5 квітня 2017 року вона була прийнята відповідачем на роботу - адміністратором проекту «Сильна та Стильна ». Для оформлення трудових відносин між ними того ж дня була підписана цивільно-правова угода, яка, хоча формально названа цивільно-правовою, однак позивач вважає його строковим трудовим договором з терміном дії з 5.04.2017 по 5.05.2017 року. Заробітна плата за цим договором позивачу виплачену не була, чим, на її думку, порушені трудове законодавство.

Спірний договір вважає трудовим, зокрема, з тих підстав, що він містить посилання на поширення на неї правил внутрішнього трудового розпорядку, крім того, в ньому передбачено, що саме відповідач організовує умови роботи. Також зазначає, що в договорі, а також в документах, які складені на його виконання міститься посилання на терміни, які характерні тільки для трудових відносин.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року визнано укладеним у період з 5 квітня 2017 року по 5 травня 2017 року строковий трудовий договір між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за період з 5 квітня 2017 року по 5 травня 2017 року у розмірі 3500 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 6 травня 2017 року по 28 грудня 2017 року у розмірі 28525 грн.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах одного місяця звернуто до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що умови цивільно-правової угоди, укладеної між сторонами, вказують на те, що предметом цього договору є процес праці, а не її кінцевий результат, що свідчить про існування трудових відносин та є підставою для стягнення заробітку та компенсації за час затримки розрахунку.

У апеляційній скарзі відповідачка вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та не обґрунтованим.

Покликається на те, що судом не взято до уваги положення ст.24 КЗпП України та наказ №262 від 8.06.2001року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю», Класифікатор професій ДК 003:2010 , затверджений наказом Держспоживстандарту від 28 липня 2010року №327, які регулюють порядок оформлення працівника на роботі, його звільнення та не враховано обов`язку підприємця - повідомлення органи ДФС про прийняття на роботу працівника.

Наполягає, що між сторонами було укладено цивільно-правову угоду в порядку ст.509 ЦК України.

Не погоджується із висновком суду про наявність між ними трудових відносин, оскільки позивачка ознайомлена з текстом укладеної угоди та розуміла, які права та обов`язки виникали та покладались на неї. Предметом укладеного договору є результат праці, а не процес праці, тому вважає, що суд не повністю дослідив цивільний договір та дав неналежну оцінку поясненням позивачки та допитаним свідкам. Просить рішення суду першої інстанції скасувати,у позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, постановленим з дотримання норм матеріального та процесуального права та на підставі наданих сторонами доказах, яким суд дав правильну правову оцінку. Зазначає, що на день подання апеляційної скарги відповідачкою судове рішення виконано повністю. Просить її відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 28 січня 2011 року зареєстрована як фізична особа-підприємець з видами діяльності: Код КВЕД 77.29 Прокат інших побутових виробів і предметів особистого вжитку; Код КВЕД 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; Код КВЕД 90.01 Театральна та концертна діяльність; Код КВЕД 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у. (основний).

5 квітня 2017 року в м. Луцьку між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) та ОСОБА_1 (виконавець) була підписана цивільно-правова угода. У пункті 1.1 договору зазначено, що замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов`язання виконати роботи зазначені в додатку. За виконану роботу в повному обсязі замовник сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 3 500,00 грн. (п.2.2). На виконавця поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку на період виконання роботи (п.3.2). Координація процесу виконання роботи покладається на уповноваженого представника замовника в особі ОСОБА_2 Координація полягає в організації процесу робіт, контролю за ходом виконання та якості (розділ 5 угоди). Термін угоди з 5 квітня 2017 року по 5 травня 2017 року (п.10.1).

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 24 КЗпП України (в редакції чинній станом на листопад 2013 року) трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Стаття 626 ЦК України визначає загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається.

Сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 ЦК України. Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється

Із пункту 1.3 договору вбачається, що виконавець в виконує роботу за цим договором самостійно та не має права залучати третіх осіб (субпідрядників) інакше, ніж як за погодженням із замовником.

Вбачається, що жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню, що повинні були бути відображені в акті їх приймання. Не містяться у ньому і відомості щодо того, який саме конкретний результат роботи повинен передати виконавець замовникові, не визначено переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

В матеріалах справи відсутній Додаток до договору від 5.04.2017року, у якому міститься перелік робіт, які повинні були бути виконані позивачкою та акт виконаних робіт, підписаний сторонами.

На а.с.6 міститься копія «документу» в якому зазначено: « Сильна і стильна», обов`язки адміністратора проекту і вказано їх перелік, який складається із 33 пунктів, серед яких, робота із фінансами; щотижнева здача звіту, створення графіку надходжень, аналіз; обов`язкова участь у нарадах, планьорках групи, що працює над проектом та фірми в цілому; підтримувати позитивний моральний клімат в офісі. Виявляти взаємовиручку, підтримку, оптимізм; виконувати окремі службові доручення безпосереднього керівництва та керівника компанії; здійснює керівництво підлеглими працівниками тощо. Із зворотної сторони містяться записи: «ознайомлена ОСОБА_1 підпис; ознайомлений ОСОБА_5 підпис; ознайомлений ОСОБА_6 підпис».

Також, суд у рішенні вірно звернув увагу на те, що сторони у пункті 3.2 підписаної угоди визначили, що позивач повинен дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а у розділі 5 угоди передбачили, що саме відповідач організовує процес робіт, контроль за ходом виконання та якості.

Тобто, цивільно-правова угода від 5.04.2017 року, укладена між сторонами вказує на те, що її предметом є процес праці, а не її кінцевий результат.

Проаналізувавши умови договору та зазначений «документ», враховуючи відсутність Додатку до договору, актів виконаних робіт за цивільно-правовою угодою, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду про те, що характер відносин між сторонами був саме трудовий, так як праця ОСОБА_1 за наведеним вище цивільно-правовим договором не є юридично самостійною, виконувалася у відповідності до обраного підприємцем виду господарської діяльності, з систематичним виконанням трудових функцій притаманних саме для роботи адміністратора.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не повністю дослідив цивільний договір, дав неналежну оцінку поясненням позивачки та допитаним свідкам та не врахував положення діючого законодавства щодо порядку оформлення працівника на роботі є безпідставними.

Стосовно вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд правильно застосував норми статті 117 КЗпП України та стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені починаючи з 6 травня 2017 року по день ухвалення рішення у справі, тобто до 28 грудня 2017 року. Розмір компенсації визначено судом з дотриманням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України від 8.02.1995р. №100. В рішенні наведені відповідні розрахунки, з якими погоджується апеляційний суд.

Рішення суду в частині відмови у стягненні грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки сторонами не оскаржується, а тому воно в апеляційному порядку не перевіряється.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності, розумності, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 та ч.13 ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок ФОП ОСОБА_2

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2019 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.