ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5569/18 Номер провадження 22-ц/814/2157/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Кривчун Т.О., Кузнєцовлї О.Ю.

секретар: Зеленська О.І.

за участю заявника ОСОБА_1

представника стягувача адвоката Галасун Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції з Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» адвоката Галасун Галини Іванівни

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м.Кременчука ГТУЮ у Полтавській області КороткихД.Г.

В обґрунтування скарги зазначав, що 02 липня 2018 року він ознайомився з матеріалами зведеного виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-267/12, виданого 20 березня 2013 року Автозаводським районним судом міста Кременчука та виконавчого листа №2-1428/12, виданого 20 листопада 2012 року Автозавод-ським районним судом міста Кременчука, та дізнався про порушення своїх прав. Порушення полягало у тому, що державним виконавцем було накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності та визначено вартість описаного та арештованого майна, але при цьому визначено його як незавершене будівництво.

Також вказував, що державним виконавцем було неправомірно звернуто стягнення на зазначене нерухоме майно, оскільки законом встановлена заборона на його примусове відчуження та посилався на підпункт 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано неправомірними та скасовано постанову про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 травня 2018 року, винесену державним виконавцем Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Коротких Денисом Геннадійовичем у зведеному виконавчому провадженні №51083856 та акт про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 травня 2018 року, складений державним виконавцем Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області Коротких Д.Г. у зведеному виконавчому провадженні №51083856.

У задоволенні скарги в іншій частині відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник Акціонерного товариства «ВТБ Банк» адвокат Галасун Г.І.оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області.

Вважає, що районним судом не взято до уваги положення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», де визначено умови, за яких не може бути здійснено примусове стягнення іпотечного нерухомого майна. Однією з таких умов, є те, що таке нерухоме майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України саме за споживчими кредитами, наданими йому в іноземній валюті.

При цьому зазначала, що, ОСОБА_1 є майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця, та ТОВ «МаксіІнструмент», яке є суб`єктом господарської діяльності.

Також вказувала, що суд першої інстанції не врахував ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Вважає, що скаржником не доведено, що він до 02 липня 2018 року не мав будь-яких відомостей щодо вказаного виконавчого провадження, попри те, що про кожне прийняте державним виконавцем рішення у виконавчому провадженні, ОСОБА_1 був повідомлений у встановленому порядку, починаючи з відкриття виконавчого провадження та до його завершення.

Вказане нерухоме майно було тричі виставлено на продаж, однак жодного разу скаржником дії державної виконавця щодо реалізації житлового будинку не оскаржувалися.

На дану апеляційну скаргу свій відзив надав заявник ОСОБА_1 , в якому, спростовуючи доводи апелянта, просив залишити ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року без змін, а скаргу АТ «ВТБ Банк» без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що на виконанні в Автозаводському ВДВС м Кременчука ГТУЮ в Полтавській області перебуває зведене виконавче провадження №51083856 з примусового виконання виконавчого листа №2-267/12, виданого 20 березня 2013 року Автозаводським районним судом міста Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у сумі 1 040 679 грн. 78 коп. та виконавчого листа №2-1428/12, виданого 20 листопада 2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості у сумі 1 424110 грн. 58 коп.

14 вересня 2017 року державним виконавцем Автозаводського ВДВС було винесено постанову про опис та арешт майна боржника ВП № 50101752, якою описано та накладено арешт на незавершене будівництво 2-х поверхового житлового будинку загальною площею 206,55 кв. м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 1 000 кв. м за цією самою адресою.

28 вересня 2017 року державним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» для надання письмового висновку про вартість описаного та арештованого майна боржника.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна №521, складеного Приватним підприємством «Центр незалежної оцінки та експертизи» 05 жовтня 2017 року в рамках виконавчого провадження, визначено вартість об`єкту оцінки незавершеного будівництва 2-х поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки у розмірі 1 272200 грн.

27 жовтня 2017 року державним виконавцем складено заявку на реалізацію арешто-ваного нерухомого майна незавершеного будівництва 2-х поверхового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та земельної ділянки, належних ОСОБА_1

Арештоване майно ОСОБА_1 не було реалізоване на третіх електронних торгах, тому державним виконавцем складено постанову від 11 травня 2018 року та акт від 11 трав-ня 2018 року про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу 890 540 грн.

Частково задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення виконання зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, поширюється на нерухоме житлове майно в межах процедур здійснення примусового стягнення майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до наявної у матеріалах справи копії договору іпотеки №12-30/1ф від 11 вересня 2007 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 , переданий останнім в іпотеку банку в забезпечення зобов`язань за кредитним договором №12-30/ф, наданим в іноземній валюті у сумі 115 000 доларів США, заборгованість за яким і підлягала примусовому стягненню державним виконавцем.

Судом встановлено, що у власності боржника ОСОБА_1 зареєстрований один об`єкт житлової нерухомості житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за цією ж адресою. Загальна площа даного будинку складає 206,55 м кв. Вказаний будинок використовується ОСОБА_1 як місце постійного проживання з 2012 року, що підтверджується, наявним у справі актом від 25 липня 2018 року.

Інше нерухоме житлове майно у власності ОСОБА_1 не перебуває, що вбачається з наявних у справі інформаційних довідок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунто-ваність доводів ВДВС щодо належного боржнику ОСОБА_1 майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки вказана нерухомість з 2013 ро-ку належить іншій особі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провад-ження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Оскільки державним виконавцем не дотримано вимоги пп.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» під час прийняття постанови про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 травня 2018 року у зведеному виконавчому провадженні №51083856 та складення акту про передачу предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу від 11 травня 2018 року, районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання їх неправомірними та скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця та ТОВ «Максі-Інструмент», яке є об`єктом господарської діяльності, що свідчить про помилкове застосування до даних правовідносин приписів підпункту 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підтверджені належними доказами, в той час, як згідно іпотечного договору №12-30/1/ф від 11 вересня 2007 року, іпотекодавець ОСОБА_1 забезпечує в тому числі свої кредитні зобов`язання /а. с. 144/.

Не є обгрунтованими також посилання апелянта на недотримання заявником, як стороною виконавчого провадження, визначених ст. 449 ЦПК України строків для звернен-ня до суду зі скаргою, оскільки матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів про те, коли ОСОБА_1 дізнався, або повинен був дізнатися про порушення його прав або свобод.

Таким чином, колегія суддів за результатами апеляційного розгляду справи вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих учасниками справи доказів, їх доводів та заперечень, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Висновки районного суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, в свою чергу доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, апеляційна скарга АТ «ВТБ Банк»залишається без задоволення, понесені апелянтом судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «ВТБ Банк» адвоката Галасун Галини Іванівни залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Кузнєцова О.Ю.