Номер провадження: 22-ц/813/3003/19
Номер справи місцевого суду: 521/3317/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/3317/15-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Драганової Ю.С.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) ОСОБА_4 , 3) будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району про вселення та зміну договору найма жилого приміщення, заапеляційною скаргою ОСОБА_5 в особі її законного представника - ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мирончук Н .В. о 15 годині 00 хвилин 30 вересня 2015 року,

встановив:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у квітні місяці позовом, у якому остаточно просить: 1) вселити його в квартиру АДРЕСА_3 ; 2) визначити порядок користування квартирою: 2.1) виділити йому в користування: - кімнату, площею - 12 кв. м.; 2.2) у користуванні відповідачів залишити: - кімнату, площею - 20 кв. м., з лоджією; - кімнату, площею - 18,6 кв. м., з лоджією; - кімнату, площею - 8,5 кв. м.; 3) підсобні приміщення залишити у спільному користуванні сторін; 3) змінити умови договору найму вказаної квартири, шляхом зобов`язання будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ним окремий договір найму на жилу кімнату, площею - 12 кв. м., та частину підсобних приміщень пропорційно займаної жилої площі квартири; 4) розділити особовий рахунок по квартирі між ним та відповідачами, згідно визначеного порядку користування квартирою і окремого договору найму; 5) зобов`язати відповідачів не перешкоджати йому в користуванні квартирою.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що у червні 1994 року його батько - ОСОБА_6 на склад сім`ї з шістьох осіб (батько, його жінка, три дитини та матір батька) отримав чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири складає - 93,1 кв. м, житлова - 59,13 кв. м.. Всі житлові кімнати квартири окремі та можуть бути предметом договору житлового найму, квартира не приватизована. У 2009 році його батько ОСОБА_6 помер.

У квартирі проживають він, ОСОБА_2 , бабуся - ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_4 з немовлям. Особистий рахунок переоформлений після смерті батька на - ОСОБА_2 .. Квартира є неприватизованою. Мачуха займає кімнату, площею - 18,6 кв. м., з лоджією, бабуся - кімнату, площею - 8,5 кв. м., сестра ОСОБА_4 - кімнату, площею 12 кв. м., він до 10 квітня 2015 року займав кімнату, площею - 20 кв. м., з лоджією.

У квітні 2015 року, після його звернення до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_4 змінили замок у вхідних дверях, не впустили його у квартиру, у зв`язку з чим він змушений був звертатися до правоохоронних органів (Т. 1, а. с. 2 - 3, 42 - 44).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року вищезазначений позов ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 .

Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 . Виділено у користування ОСОБА_1 , житлову кімнату, площею - 12 кв. м.. Залишено в користуванні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 житлову кімнату, площею - 20 кв. м., з лоджією, кімнату, площею - 18,6 кв. м., з лоджією, та кімнату, площею - 8,5 кв. м.. Підсобні приміщення залишено у спільному користуванні сторін.

Змінено умови договору найму квартири АДРЕСА_3 , шляхом зобов`язання будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ОСОБА_1 окремий договір найму на жилу кімнату, площею - 12 кв. м., та частину підсобних приміщень пропорційно займаної жилої площі квартири.

Розділено особовий рахунок по квартирі між ОСОБА_1 та відповідачами, згідно визначеного порядку користування квартирою і окремого договору найму.

Зобов`язано відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо оплати комунальних послуг, члени сім`ї відмовляються дати згоду на укладення окремого договору найму. Визначаючи порядок користування спірною квартирою, місцевий суд виходив з того, що такий відповідає інтересам усіх осіб, що проживають в квартирі, не порушує їх житлових прав і забезпечує захист інтересів позивача, відновлює його порушене право на житло (Т. 1, а. с. 115 - 116 ).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року заяву представника відповідачів про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (Т. 1, а. с. 151).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Заочне рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування квартирою та зміни умов договору найму змінено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_3 та виділено у користування: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлові кімнати, площею - 8,7 кв. м., 19,00 кв. м. з лоджією 2,3 кв. м., 18,7 кв. м. з лоджією 2,5 кв. м., ОСОБА_1 - жилу кімнату площею - 12,3 кв. м., а інші приміщення: кухня, коридор, ванну, туалет, вбиральню-шафе залишено в загальному користуванні

Змінено договір найму житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 .

Зобов`язано будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району укласти з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_1 окремі договори найму жилого приміщення та оформити особисті рахунки на вказані приміщення з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відповідно.

В решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду щодо порушення права позивача користуватися спірною кватирою є обґрунтованими і відповідають нормам матеріального права. При цьому, висновок щодо зміни договору найма спірного жилого приміщення за варіантом запропонованим позивачем не призведе до штучного погіршення його житлових умов, при такому варіанті зміни договору житлового найму житлові умови відповідачів не погіршуються, їх частки значно більше на кожну з них, з чим погоджується позивач (Т. 2, а. с. 10 - 15).

Постановою Верховного Суду від 13.06.2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року у незміненій частині рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 вересня 2016 року залишено без змін (Т. 2, а. с. 77 - 80).

ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить заочне рішення суду першої інстанції від 30.09.2015 р. та рішення апеляційного суду від 29.09.2015 р. скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі (Т. 2, а. с. 93 - 96).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про те, що згідно з виданими будинкоуправлінням № 2 квитанціями позивач періодично здійснював оплату комунальних послуг на особистий рахунок № НОМЕР_1 , що за 2011 - 2015 роки позивачем особисто сплачено - 5 535,52 грн.. Також помилковим є висновок суду про те, що відповідачі змінили замок і не пустили позивача у спірну квартиру. Окрім того, у суду першої інстанції були всі підстави для застосування до спірних відносин положень ст. 107 ЖК УРСР та встановлення тієї обставини, що ОСОБА_1 втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі. Не застосувавши до спірних відносин норму права, що підлягала застосуванню, суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального права.

Представник апелянта - Наседкін О.І. у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав. Просив її задовольнити.

Представник позивача - ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача - будинкоуправління № 2 ОКЕЧР до суду не з`явився. Будинкоуправління про дату, час і місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Причини неявки представника не повідомило. Заяв та клопотань не надало.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що скарга ОСОБА_4 , яка була подана нею в інтересах дитини - ОСОБА_5 , повністю дублює доводи попередньої апеляційної скарги ОСОБА_4 , оцінка яким вже надана судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа яка подала скаргу не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до стаття 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Порівнявши доводи раніше розглянутої апеляційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та апеляційної скарги ОСОБА_4 , поданої в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає спільності доводів вказаних апеляційних скарг, тому вважає за необхідне провести перевірку законності та обґрунтованості заочного рішення суду першої інстанції в цілому, в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 , як законного представника малолітньої доньки ОСОБА_5 ..

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильного вищевказаного висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 .. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 47 Конституції України, ст. 16 ЦК України, ст. ст. 9, 63, 104 ЖК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 212-215 ЦПК України, в редакції чинній на день ухвалення рішення) права.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до листа квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси від 09.07.2015 року № 2219 будинок за адресою: АДРЕСА_5 знаходиться на балансі та в експлуатації Будинкоуправління № 2 Одеської квартирно-експлуатаційної частини району, яка є окремою юридичною особою (Т.1, а. с. 85).

Відповідно до ордеру КЕЧ Одеського району ОдВО № 352 від 08 червня 1994 року, батько позивача ОСОБА_8 на склад сім`ї з шістьох осіб, у тому числі сина - ОСОБА_1 , отримав чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_3 (Т. 1, а. с. 4).

Згідно розпорядження № 18/ЖГ від 13 жовтня 2010 року начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси , яке було видано на підставі рішення начальника КЕВ м. Одеси від 23 вересня 2010 року, на ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 , переоформлений особистий рахунок на займану житлову площу квартири АДРЕСА_10 , з правом складання договору найму. Склад сім`ї чотири особи, у тому числі: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 - донька, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_3 - мати (Т. 1, а. с. 6).

Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 1836 від 10.09.2014 року, за спірною адресою проживають та зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Квартира розташована на першому поверсі десятиповерхового будинку, належного КЕВ м. Одеси , має жилу площу 59,13 кв.м. Особистий рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 5).

Згідно з квитанціями, що видані будинкоуправлінням № 2 , позивач періодично здійснює оплату комунальних послуг на особистий рахунок № НОМЕР_1 за квартиру АДРЕСА_10 . За 2011-2015 роки ним особисто сплачено - 5 535,52 грн.. (Т. 1, а. с. 53 - 57).

Як вбачається з представленого позивачем талону-повідомлення, копії заяви позивача до органу міліції, а також матеріалів, витребуваних судом з Малиновського РО ОГУ ГУМВС України в Одеській області - ЖЕУ №10007 від 11.04.2007 року - вже після звернення ОСОБА_9 до суду з позовом, відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 змінили замок і не пустили позивача в квартиру, у зв`язку з чим він звертався до органів міліції (том 1, а.с.58, 61-62, 75-80).

Отже, матеріали справи свідчать про те, що члени сім`ї не дають позивачу згоду на укладення окремого договору найму, перешкоджають йому в користуванні спільною квартирою.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу договору найму жилого приміщення.

Відповідно до статті 104 ЖК Української РСР член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмови членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Отже, законодавством визначено рівність прав і обов`язків усіх членів сім`ї наймача та передбачено можливість встановлення судом порядку користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду лише при одночасному вирішенні питання про зміну договору найму жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснення, викладеного в абзаці 2 пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про те, що згідно з виданими будинкоуправлінням № 2 квитанціями позивач періодично здійснював оплату комунальних послуг на особистий рахунок № НОМЕР_1 , що за 2011 - 2015 роки позивачем особисто сплачено - 5 535,52 грн. є неспроможними, оскільки матеріали справи не містять доказів у спростування даного висновку.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду про те, що відповідачі змінили замок і не пустили позивача у спірну квартиру, оскільки ці обставини підтверджуються матеріалами Малиновського РО ОГУ ГУМВС України в Одеській області (ЖЕУ №10007 від 11.04.2007 року).

Безпідставними є доводи апеляційної скарги відносно того, що у суду першої інстанції були всі підстави для застосування до спірних відносин положень ст. 107 ЖК УРСР та встановлення тієї обставини, що ОСОБА_9 втратив право користування спірною квартирою, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 107 ЖК наймач або член сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням із дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

Однак, необхідно враховувати, що на підтвердження такого вибуття суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна до іншого жилого приміщення, виїзд до іншого населеного пункту і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк в іншому населеному пункті тощо).

Матеріали справи, всупереч ст. 80 ЦПК України, не містять даних про вибуття ОСОБА_9 зі спірного жилого приміщення в інше постійне місце проживання. Навпаки матеріали справи містять докази зацікавленості ОСОБА_9 у спірному жилому приміщенні, оскільки ним проводились оплата комунальних послуг та періодичні ремонтні роботи.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_5 , в особі її законного представника - ОСОБА_4 , є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_5 , в особі її законного представника - ОСОБА_4 , а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в особі її законного представника - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 червня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе