Провадження №2/200/2464/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року. Бабушкинський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Томаш В.І., при секретарі - Кубрак К.В., розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління -служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради «про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів», -

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення з неї аліментів.

15.01.2019 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до вказаної заяви, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач у останнє судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню відповідно ст. 164 СК України.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Судом встановлено наступне.

Управлінням - службою у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради було взято на облік дитину: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про народження дитини Серії НОМЕР_1 , як такого, що опинився у складних життєвих обставинах, через невиконання відповідачами батьківських обов`язків.

Мати дитини не в повній мірі займається вихованням сина, вживає наркотичні речовини, що несе загрозу життю та здоров`ю дитини. На засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини 05 вересня 2018 року, 03 жовтня 2018 року, 07 листопада 2018 року було розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яких матері дитини надана можливість виправити ситуацію, але на даний час нічого не змінилося.

Також, зі змісту позовної заяви вбачається, що батьком ОСОБА_1 у свідоцтві про народження записаний ОСОБА_3 . Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного Кодексу України.

По відношенню до дитини ОСОБА_1 позивач є одинокою матір`ю. Таким чином, судом встановлено, що мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, умов для виховання та утримання дитини не має, у зв`язку з чим їх необхідно позбавити батьківських прав.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Статтею 27 цієї Конвенції закріплено визнання права кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також відповідальність батьків про створення умов, що необхідні для розвитку дитини у межах своїх фінансових здібностей.

Приписами ст. 12 даної Конвенції кореспондується право дитини бути почутою, відповідно до яких, дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, коли приймають рішення, що стосуються її життя, і що дитина має право на висловлення своїх поглядів і на те, що її погляди братимуться до уваги, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Приписами ст. 171 Сімейного кодексу України також задекларовано право дитини на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує не лише любові та розуміння, а й матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

У свою чергу, приписами ст.155 Сімейного кодексу України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від виховання дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 157 СК України встановлено обов`язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини брати участь у її вихованні.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до Закону України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, що їх заміняють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання; створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів; підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами.

Згідно ст. 59 ЗУ «Про освіту» відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини покладається на її батьків.

Згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII будь-яке насильство над дитиною, в тому числі і психологічне, забороняється.

У свою чергу, з урахуванням приписів ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому перебуває дитина, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначається, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як один окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи положення вищезазначених нормативно-правових актів суд приходить до висновку, що викладені обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, є підтвердженням ухилення відповідача від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав і у даному випадку позбавлення відповідача батьківських прав фактично не змінить тривалу уже існуючу обстановку ситуацію між матір`ю та дитиною, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Таким чином суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно свого сина та стягнути аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків - вихователів, де буде виховуватись дитина.

На підставі викладеного, керуючись ст. 164, 166, 180 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3,4,11-13,81,209,265,268,280,282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Шевченківської районної у м. Дніпрі ради, як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Управління -служба у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради «про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів» - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь державного закладу, опікуна, піклувальника, прийомних батьків чи батьків - вихователів, аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 27.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Позивачем рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: _____________________ В.І. Томаш