Справа № 199/9106/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2019

м. Дніпро

справа №199/9106/18

провадження № 2/199/36/19

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

за участю секретаря Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

третя особа за первісним позовом - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користування будинком, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування будинком шляхом вселення,-

за участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Шило Т.В.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Дубовенко В.І.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користування будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідач ОСОБА_2 , який є рідним сином позивача, був зареєстрований в зазначеному домоволодінні і мешкав там до 2002 року. В 2002 році ОСОБА_2 одружився та переїхав жити до батьків своєї дружини за адресою: АДРЕСА_2 .

В спірному домоволодінні тривалий час не проживає, не цікавиться ним, не сплачує комунальні послуги, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд усунути йому перешкоди в користуванні власністю - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 (а.с.2-5, 29-32).

Відповідач ОСОБА_2 , не погодившись із позовними вимогами, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом його вселення до будинку АДРЕСА_1 та надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 ключів від будинку АДРЕСА_1 (а.с.58-61).

Ухвалою суду від 16 січня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.46).

Ухвалою суду від 19 лютого 2019 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користування будинком, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування будинком шляхом вселення, та об`єднано позови в одне провадження (а.с.93).

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті (а.с.107).

23 травня 2019 року справа розглянута по суті з ухваленням рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Представник позивача адвокат Шило Т.В. просила суд уточнений позов задовольнити. Зокрема пояснила, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , на правах члена сім`ї, з дня його народження, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав та був зареєстрований у домоволодінні АДРЕСА_1 . В 2002 році після одруження, ОСОБА_2 змінив постійне місце проживання та переїхав проживати до своєї дружини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час позивач за первісним позовом ОСОБА_1 має намір розпорядитися своєю власністю, але реєстрація відповідача в належному йому домоволодінні перешкоджає використати своє законне право. У зв`язку з чим, просить суд усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю - домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні відповідач заперечував проти заявлених вимог, підтримавши наданий суду відзив та поданий зустрічний позов, який просив задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у ньому.

Представник відповідача адвокат Дубовенко В.І. заперечувала проти первісного позову, зазначивши, що викладені в позові доводи позивача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки після того, як у 2003 ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_3 , позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не надав дозволу мешкати ні самому ОСОБА_2 , ані з дружиною, ані з дітьми у його будинку. ОСОБА_1 змінив вхідні замки, ключі не надає та не надає доступу до будинку, здійснює фізичний супротив та перешкоджає вселенню в будинок. Також вказала, що вільно користуватись будинком, в якому зареєстрований та має право ним користуватися відповідач ОСОБА_2 не має можливості, через те, що позивач за первісним позовом на ґрунті особистих неприязних відносин перешкоджає сину в здійсненні права на проживання у вказаному домоволодінні. Оскільки ОСОБА_2 власного житла не має, а будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є єдиним місцем, де він має право постійно проживати, у зв`язку з чим також звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_2 до будинку АДРЕСА_1 та надання ОСОБА_1 ОСОБА_2 ключів від будинку АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та вирішення справи у відповідності до закону.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.04.1991 позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.34).

В зазначеному домоволодінні, окрім позивача зареєстровані також, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується довідками про склад сім`ї та домовою книгою, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.6,7,11, 35-37).

Судом також встановлено та визнано сторонами, що з 2003 року, після свого одруження, ОСОБА_2 переїхав проживати до своєї дружини за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 залишається зареєстрованим в домоволодінні АДРЕСА_1 , що перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, а тому він звернувся до суду.

Згідно зі статтею 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічна норма міститься також у частині першій статті 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Водночас, згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Виходячи з порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі й тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16.

Згідно з частиною другою статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом достеменно встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 тривалий час не проживає за місцем своєї реєстрації, не користується будинком, не сплачує комунальні послуги, а отже, на думку суду, втратив інтерес до місця своєї реєстрації.

Твердження відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 на перешкоди з боку ОСОБА_1 у користуванні ним будинком, суд не може прийняти до уваги, оскільки належних доказів цим обставинам не надано.

Так, свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що ОСОБА_2 у спірному домоволодінні не проживає більше 20 років, допомогу по утриманню будинку не надає. Коли ОСОБА_2 одружився, батько пропонував його сім`ї проживати разом, але дружина ОСОБА_2 була проти, у зв`язку з чим, вони переїхали на постійне місце проживання до матері його дружини. Батько ОСОБА_1 перешкоди щодо користування будинком ОСОБА_2 не чинив. Зазначила, що відносини між батьком та братом погіршились після дня народження ОСОБА_1 у листопаді 2018 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що з 2014 року проживає в одному будинку разом з позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Починаючи з цього періоду, ОСОБА_2 бачив рідко, лише коли останній приїжджав провідати батька. Відносини між ними погіршились після дня народження ОСОБА_1 у листопаді 2018 року. Зазначив, що у ОСОБА_2 є вільний доступ до будинку та перешкоди йому ніхто не чинив у користуванні будинком.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суд, що ОСОБА_2 в будинку бачила один раз. Зі слів знайомих, їй відомо, що ОСОБА_2 проживає за іншим місцем проживання з дружиною та дітьми.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на перешкоди у користуванні спірним будинком з боку батька - позивача за первісним позовом ОСОБА_1 Проте, доказів того, що він звертався до суду, до правоохоронних органів з цього питання, суду не надано. Крім того, судом встановлено та визнано сторонами по справі, що ОСОБА_2 був вхожий у будинок батька. Доказів того, що ОСОБА_1 змінив вхідні двері, суду не надано.

Водночас, судом були допитані з боку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 свідки.

Так, свідок ОСОБА_7 пояснив, що взимку 2019 року йдучи додому зустрів ОСОБА_2 , який приїхав до батька. Між сином та батьком відбулась суперечка, причини якої йому не відомі, при цьому чув розмову про те, що батько виписує сина, а останній говорив, що бажає вселитися до будинку, проте ОСОБА_1 був проти. Також додав, що після того як ОСОБА_2 одружився, бачив як останній приїжджав до батька, все було нормально. Чому ОСОБА_2 не проживає у будинку батька, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_3 , яка є дружиною ОСОБА_2 , повідомила суду, що її відносини з ОСОБА_1 не склалися з самого початку. Її та ОСОБА_2 позивач не впускає жити в спірному будинку, проте зазначила, що ОСОБА_1 обіцяв зареєструвати у будинку свого онука, оскільки вони з сім`єю планували проживати в ньому постійно. Ключів від домоволодіння у ОСОБА_2 немає.

Свідок ОСОБА_8 в свою чергу повідомив, що працює разом з ОСОБА_2 , який одного разу взимку 2019 року попросив його бути свідком розмови з батьком. У січні 2019 року він з ОСОБА_2 приїхали в будинок батька останнього і свідок був присутнім при конфліктній ситуації між батьком та сином. ОСОБА_2 хотів з речами зайти в будинок, але батько його не впускав. Дружина відповідача по справі також були при цьому присутня.

Свідок ОСОБА_9 повідомив, що ОСОБА_2 знає з дитинства. Причини переїзду останнього з домоволодіння батька в інше місце проживання йому не відомі. В січні 2019 року ОСОБА_2 просив його бути присутнім при розмові з батьком щодо переїзду в будинок. 27.01.2019 він, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 були присутні біля домоволодіння АДРЕСА_1 . В цій розмові ОСОБА_1 заперечував проти проживання сина в будинку. Також, зазначив, що бачив як раніше ОСОБА_11 допомагав батьку по господарству.

Суд не може взяти до уваги покази свідків з боку відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , як докази перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_1 , оскільки в період знаходження спору між сторонами в суді, ОСОБА_2 зробив спробу вселення в будинок до батька, для чого попросив знайомих та друзів бути свідками цього, про що пояснили самі свідки, як то ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і чого не заперечував сам ОСОБА_2

Окрім цього, лише після звернення ОСОБА_1 до суду, ОСОБА_2 направив листи з вимогою вселення (а.с.68, 69, 70, 71), що, на думку суду, не свідчить про перешкоди ОСОБА_1 протягом тривалого часу ОСОБА_2 у користуванні будинком. Заперечення ОСОБА_1 у суді проти зустрічного позову, суд також не може розцінювати як перешкоди у користуванні ОСОБА_2 будинком АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, оскільки як встановлено у суді і визнано сторонами, ОСОБА_2 свободно приходив до будинку, іноді допомагав батькові по господарству, а пред`явлення первісного позову ОСОБА_1 викликано конфліктною ситуацією, яка відбулася у листопаді 2018 року між сторонами по справі, і саме це спонукало позивача за первісним позовом ОСОБА_1 звернутися до суду і саме цим і викликано не бажання батька впускати сина до будинку у січні 2019 року, коли вже спір розглядався судом.

Підсумовуючи наведене, під час судового розгляду з`ясовано, що дійсно відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зареєстрований у вказаному житлі, в цьому будинку не мешкає тривалий час, за комунальні послуги не сплачує, доказів перешкод у користуванні житлом з 2003 року, ОСОБА_2 не надано. Водночас, реєстрація відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 в цьому будинку перешкоджає позивачу в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом.

З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 втратив право користування спірним житлом. Одночасно, суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 проти позову, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об`єктивно не підтверджуються, перешкод позивач відповідачу не чинив і не чинить, звернення останнього до правоохоронних органів та/або суду з приводу вселення чи житлового питання не було. Надані покази свідків з боку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо конфлікту між ним та відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 , суд не може взяти до уваги, оскільки всі вони, як було вищезазначено, стосуються лише однієї конкретної ситуації, яка виникла вже під час судового розгляду справи. Отже, первісний позов є таким, що підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуванням результату розгляду справи, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користування будинком - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1 , що є підставою зняття з реєстрації ОСОБА_2 з житлового приміщення - домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування будинком шляхом вселення - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом віднести на рахунок позивача ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення.

Повний текст судового рішення буде складено 31 травня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_6 , місце реєстрації - АДРЕСА_5 .

Третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, , місце знаходження - пр. Дм. Яворницького, 75 в м. Дніпро, 49000.

Суддя О.Б.Подорець