Ухвала

29 травня 2019 року

м. Київ

справа № 161/18582/17

провадження № 61-26625св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Мостобуд»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2018 року у складі судді Філюк Т. М. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 27 березня 2018 року у складі колегії суддів: Грушицького А. І., Здрилюк О. І., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - ПАТ «Мостобуд») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 працював у мостобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд». Вказував, що був звільнений з посади заступника начальника мостозагону за власним бажанням.

Зазначає, що при звільненні йому не було виплачено заробітну плату, тому він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу та 04 квітня 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ № 161/5222/14-ц про стягнення з ПАТ «Мостобуд» на його користь нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 16 971,65 грн.

Заробітну плату було виплачено лише 06 жовтня 2017 року, а 06 листопада 2017 року виконавче провадження з виконання судового наказу № 161/5222/14-ц закінчено.

Вказував, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачеві його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки відсутній спір про розмір невиплаченої заробітної плати.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Мостобуд» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01 лютого 2012 року до жовтня 2017 року в розмірі 385 980,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Мостобуд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 16 971,65 грн.

Стягнуто з ПАТ «Мостобуд» у дохід держави 704,80 грн судового збору

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем всупереч вимог чинного законодавства не було вчасно здійснено з ОСОБА_1 розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу співмірності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 27 березня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що слід врахувати розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції неправомірно застосував принцип співмірності та зменшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку апеляційний суд до уваги не взяв, оскільки така правова позиція відповідає вимогам трудового законодавства та визначена усталеною судовою практикою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

30 липня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2019 року справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосована норма статті 117 КЗпП України, відповідно до якої, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позов є обґрунтованим та доведений зібраними у справі доказами. Так, відповідач більше п`яти років не виплачував позивачу заробітну плату, яка належала йому при звільненні, тому позивач має право на стягнення гарантованих трудовим законодавством сум.

При цьому, суди застосували до спірних правовідносин Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), та дійшли висновку, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 504 880,40 грн, проте безпідставно застосували принцип співмірності.

Відповідач відмовлявся у добровільному порядку сплатити заборгованість із заробітної плати у розмірі 16 971,65 грн, а кошти були сплачені лише в примусовому порядку на виконання судового наказу.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 з 09 червня 1971 року до 01 лютого 2012 року працював у містобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд».

Наказом від 31 січня 2012 року ОСОБА_1 звільнений з посади заступника начальника мостозагону з 01 лютого 2012 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

ОСОБА_1 01 березня 2012 року прийнятий на роботу заступником начальника мостозагону № 60 ПАТ «Мостобуд», а наказом від 15 квітня 2013 року звільнений з роботи з 30 квітня 2013 року за власним бажанням відповідно до статті 38 КЗпП України.

Луцьким міськрайонним судом Волинської області 04 квітня 2014 року видано судовий наказ № 161/5222/14-ц про стягнення з ПАТ «Мостобуд» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, у розмірі 16 971,65 грн.

Суди також встановили, що 27 жовтня 2017 року позивачеві зараховано кошти від ПАТ «Мостобуд» у розмірі 16 886,79 грн.

Старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України Бурла В. Е. 06 листопада 2017 року винесла постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 161/5222/14-ц у зв`язку з його повним виконанням відповідно до платіжного доручення від 06 жовтня 2017 року.

З довідки від 12 січня 2018 року, наданої ПАТ «Мостобуд», вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача становить 354,80 грн.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки колегія суддів вирішила відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах (застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), викладених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-113цс16.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 грудня 2018 року справу № 761/9584/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати за роботу у вихідні дні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, призначено до розгляду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 569/14172/13-ц до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 761/9584/15-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська