ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7657/19 Справа № 215/3565/18 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 09 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 09 липня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., звернувся в суд з позовом до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (далі ПрАТ ПГЗК), яким просив стягнути відповідно до ст.ст153, 173, 237-1 КЗпП України - 174 480,00 грн. моральної шкоди, у зв`язку з втратою професійної працездатності через нещасний випадок на виробництві (а.с.1-2).

В обґрунтування позову зазначив, що в період часу з 10.07.2002 по 03.03.2017 позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Північний ГЗК».

10.11.2016 з позивачем стався нещасний випадок. Діагностовано: «открытый 2В тип оскольчатый перелом дистального метаэпифиза правой большеберцовой кости со смещением. Обширная имбибирующая гематома мягких тканей и множественные ссадины правой голени.» (мовою оригіналу).

Первинним оглядом МСЕК від 01.03.2017 року йому було встановлено 65% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та друга група інвалідності. Дата переогляду 01.02.2018 року.

При повторному переогляді 14.03.2018 року позивачу встановлена третя група інвалідності та 30% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва.

Вважає, що позивачу не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність. Враховуючи діагноз та характер захворювання, позивач неодноразово знаходився на лікуванні, йому важко виконувати будь-яку роботу, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, почуття страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Позивач не має можливості приділяти належну увагу своїй родині, працевлаштуватися та утримувати свою сім`ю.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задоволено частково.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Ікод 00191023 на користь ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_1 /тридцять тисяч/ грн. моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВНІЧНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» Ікод 00191023 - 768.40 грн. судового збору на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про зміну судового рішення шляхом збільшення суми грошового відшкодування моральної шкоди, до заявленої в позові суми.

Апелянт вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є недостатнім для відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває після отриманих травм внаслідок нещасного випадку на виробництві відповідача, наслідком яких стала значна втрата професійної працездатності в ступені 65% та встановлення первинно другої групи інвалідності у віці 34 роки, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК, довго тривалості негативних змін в житті позивача. Наголошує на тому, що на даний час здоров`я позивача повністю не відновлено негативні зміни в його житті є довготривалими, усвідомлення чого, завдає позивачеві душевного болю та страждань. Посилаючись на акти Н-1 та Н-5 представник позивача вказує, що вина в заподіяні шкоди позивачу повністю покладена на водія автотранспортних засобів технологічної колони автомобіля №52 ОСОБА_1 , який є працівником відповідача, тоді, як вина самого позивача у нещасному випадку не була встановлено, на що суд не звернув належної уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача, відповідач ПАТ «північний ГЗК», просить рішення суду першої інстанції, у зв`язку з його законністю залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи і судом встановлено, що з 01.04.2003р. по 23.11.2007р. позивач працював слюсарем з ремонту автомобілів на ПрАТ «Північний ГЗК» та з 23.11.2007р. по 03.03.2017р. - водієм автотранспортних засобів в кар`єрі ПрАТ «Північний ГЗК» (а.с.11-12).

Згідно акту розслідування нещасного випадку, що стався 10.11.2016 року о 04 год. 10 хв. на ПрАТ «Півніний ГЗК» (а.с.3-5), позивач ОСОБА_1 - водій автотранспортних засобів технологічної колони автомобілів №51 ГТЦ-1, виконував технічне обслуговування великовантажного автомобіля БілАЗ госп.№10, також йому був виданий письмовий наряд на допомогу ОСОБА_5 при заливці охолоджуючої рідини на великовантажні автомобілі БілАЗ № 33 . При видачі вище вказаних нарядів, майстром був проведений інструктаж з безпечного виконання робіт із записом в Книзі видачі нарядів водіям.

В процесі виконання робіт майстер кілька разів відвідав робоче місце ОСОБА_5 з метою контролю дотримання ним встановленої послідовності заходів безпеки при виконанні робіт. На момент відвідування зауважень до роботи не було.

ОСОБА_5 , не дочекавшись ОСОБА_1 почав самостійно виконувати роботи по заливці охолоджуючої рідини в систему охолодження великовантажного автомобіля БілАЗ госп.№33, для полегшення та прискорення роботи приєднав до отвору заливної горловини бочки, саморобний штуцер з приєднаним до нього рукавом, який він приніс з дому. Другий кінець рукава вставив в розширювальний бачок автомобіля. Потім приєднав за допомогою саморобного штуцеру до отвору з різьбовою кришкою, яка виконувала функцію зрівняння тиску при спорожнюванні бочки від ріднини, рукав високого тиску, який підключив до запірного пристрою системи подачі стисненого повітря і за допомогою вентиля запірного пристрою здійснив подачу стисненого повітря в бочку для того, щоб під дією тиску повітря охолоджуюча рідина почала поступати в розширювальний бачок системи охолодження.

Такий самий порядок робіт по заливці охолоджуючої рідини в систему охолодження великовантажного автомобіля БілАЗ госп.№33, водієм ОСОБА_1 було виконано з другою бочкою з охолоджуючою рідиною.

Приблизно о 04 год. 10 хв. 10.11.2016 року до великовантажного автомобіля БілАЗ госп.№33 підійшов водій ОСОБА_1 , щоб допомогти виконати заливку охолоджуючої рідини. Коли ОСОБА_1 підійшов до місця, де знаходилась друга бочка, в якій закінчувалась охолоджуюча рідина, та встав в районі днища цієї бочки, стався розрив даної бочки, і її днище вдарило водія ОСОБА_1 по правій нозі, внаслідок чого він отримав відкритий перелом гомілки цієї ноги.

Причиною настання нещасного випадку в Акті зазначено: порушення технологічного процесу. Особами, дії яких або бездіяльність призвели до нещасного випадку, згідно висновку комісії, є ОСОБА_1 - водій автотранспортних засобів тех. колони №52 ГТЦ-1.

Первинним оглядом МСЕК від 01.03.2017 року ОСОБА_1 було встановлено 65% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва та друга група інвалідності. Дата переогляду 01.02.2018 року (а.с.10).

При повторному переогляді 14.03.2018 року позивачу встановлена третя група інвалідності та 30% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва. Дата переогляду 01.02.2019 року (а.с.9).

При повторному переогляді 06.03.2019 року позивачу встановлено 15% втрати працездатності, група інвалідності не встановлена, медичної та соціальної допомоги не потребує. Дата переогляду 01.02.2020 року (а.с.93-94).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1. , керувався нормами статей 153, 237-1 КЗпП України, й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки трудове каліцтво отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача та недотримання відповідачем вимог про безпеку праці і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди, частково, погоджуючись у цій частині із доводами апеляційної скарги представника позивача, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України - власником проводиться відшкодування моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку.

Наведені вище норми закону свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Між тим, колегія суддів погоджується із доводами апелянта що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

Визначаючи розмір моральної шкоди в 30 000 грн., суд врахував характер і тяжкість отриманих позивачем ушкоджень, що порушує його нормальні життєві зв`язки та викликає фізичні і моральні страждання, ступінь втрати ним професійної працездатності яка на цей час складає 15%, відсутність інвалідності, потреб у медичній та соціальній допомозі не потребує, наявність вини позивача в нещасному випадку.

Як роз`яснено в п.п.3,5,9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №3513/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Між тим, в ході судового розгляду справи судом, також було встановлено, що внаслідок нещасного випадку позивач перебував на стаціонарному лікуванні, первинно втратив працездатність в розмірі 65%, йому встановлена 2 група інвалідності від нещасного випадку на виробництві, при повторному переогляді 14.03.2018 року позивачу встановлена третя група інвалідності та 30% втрати працездатності внаслідок трудового каліцтва, у зв`язку з чим позивач зазнавав фізичних і моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує роз`яснення наведені в пунктах 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, бере до уваги конкретні обставини по справі, зокрема: ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, ступінь втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, який первинно становив 65% та була встановлена друга група інвалідності, в подальшу процент втрати професійної працездатності знизився до 30% і група інвалідності знижена до третьої групи, на теперішній час - 15% та відсутність групи інвалідності, глибину і ступінь його моральних страждань, пов`язаних з фізичним станом здоров`я після нещасного випадку та в подальшому, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що настали і вважає за доцільне збільшити, визначений судом розмір моральної шкоди з 30 000 грн. (тридцяти тисяч.) до 60 000 грн. (шістидесяти тисяч грн.).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровичазадовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, збільшивши його з 30 000 грн. (тридцяти тисяч.) до 60 000 (шістдесяти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2019 року.

Головуючий:

Судді: