Справа № 450/1441/19 Провадження № 2/450/1106/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення різниці в заробітку, -

в с т а н о в и в:

позивач 03.05.2019 року звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на її користь різницю у заробітку у розмірі 4349,11 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що з 21.07.2003 року працювала на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 села Липники Пустомитівського району Львівської області, та була звільнена 18.11. 2016 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. У зв`язку з тим, що на момент звільнення її сину, не виповнилося три роки, вона звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення та поновити на посаді лаборанта, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року її позовні вимоги задоволено, яке рішенням апеляційного суду Львівської області від 26.06.2017 року змінено в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в решті залишено без змін.

Однак рішення суду з вини відповідача в частині поновлення її на посаді до даного часу не виконане, а тому вимушений прогул триває. У зв`язку з невиконанням рішення суду та затримкою поновлення її на роботі, відповідач зобов`язаний виплати різницю в заробітку за час такої затримки за період серпень, вересень 2017 року.

З позовною заявою, на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.05.2019 року по даній справі , згідно ч.4 ст.19, п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін не надав, однак 23.05.2019 року подав відзив на позовну заяву та просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що з метою виконання рішення Пустомитівського районного суду від 28.02.2017 року командування військової частини НОМЕР_1 22.03.2017 року звернулося до командира повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із пропозицією ввести посаду лаборанта медичного пункту військової частини. Однак жодних змін у штаті військової частини ще не відбулося, оскільки процес внесення змін у штатну структуру є довготривалим і потребує погодження з різними структурами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року у справі № 450/3233/16-ц визнано незаконним та скасовано наказ № 266 від 18.11.2016 року по військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 про звільнення ОСОБА_1 з посади лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України по скороченню штатів; поновлено ОСОБА_1 на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 з 18.11.2016 року; стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12416,82 гривень.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 26.06.2017 року вказане рішення суду змінено, стягнено з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7 810, 61 грн., в решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03.09.2018 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року у незмінній при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Львівської області від 26 червня 2017 року залишено без змін, поновлено виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вказано у правовому висновку Верховного суду від 25.07.2018 року у справі № 552/3404/17 аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Вимога про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року у справі № 450/3233/16-ц в частині поновлення на роботі позивача не виконано, вимушений прогул триває.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» від 24.03.1995 року, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто що передують дню звільнення працівника, яке згодом визнано незаконним.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньої заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 , визначений рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.02.2017 року, становить 219, 29 грн., ця обставина відповідно до вимог ч.4 ст.82ЦПК України доказуванню не підлягає.

Час за який позивач просить стягнути різницю в заробітку становить період з 01.08.2017 року по 31.09.2017 року включно, у зазначеному проміжку було 43 робочих днів.

Враховуючи викладене, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 9 429,47 грн. (219,29 грн. ? 43 дні).

При прийнятті рішення суд враховує положення п.32 постанови ПВСУ №9 від 06 листопада 1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Судом встановлено, що позивач зареєстрована як безробітна в Пустомитівській районній філії Львівського обласного центру зайнятості з 30.12.2016 року, сума нарахувань за період серпень вересень 2017 року становить 5080,36 грн. Тому дана сума підлягає зарахуванню при визначенні оплати за час вимушеного прогулу, що становить 4349,11 грн. (9 429,47 грн. грн. -5080,36 грн.)

На підставі наведеного, беручи до уваги те, що рішення Пустомитівського районного суд Львівської області яким позивача поновлено на посаді лаборанта медичного пункту військової частини НОМЕР_1 с. Липники, Пустомитівського району Львівської області з 18.11.2016 року на час звернення до суду не виконане, позивач з вини відповідача позбавлена можливості працювати на посаді, на якій вона працювала до незаконного звільнення,у неї виникло право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підставні, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, тому підлягають до задоволення.

Частинами 1, 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 233, 236 КЗпП України, ст.ст. 4, 10,81, 82, 133,141, 258-259, 263-265, 273, 274 279, 351-355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , місце знаходження: с.Липники Пустомитівського району Львівської області, 81134, ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , різницю в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.08.2017 року по 30.09.2017 включно у розмірі 4349,11 грн. (чотири тисячі триста сорок дев`ять гривень 11 копійок).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

СуддяМ. О. Кіпчарський