Ухвала

06 червня 2019 року
м. Київ

справа № 161/16460/18
провадження № 61-10673ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Служба у справах дітей Луцької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Володимир-Волинський (далі КЕВ м. Володимир-Волинський) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 з гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги КЕВ м. Володимир-Волинськийобґрунтовано тим, що гуртожиток, який знаходиться у АДРЕСА_2 , перебуває у державній власності Міністерства оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Володимир-Волинський. 03 листопада 1994 року старший прапорщик ОСОБА_4 як військовослужбовець військової частини отримав ордер № 36 на право зайняття житлового приміщення площею 26,8 кв. м по АДРЕСА_1 на склад сім`ї з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_4 як наймач, ОСОБА_1 дружина, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сини. В подальшому шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано. На даний час у зазначеному житлі проживають ОСОБА_1 колишня дружина, ОСОБА_2 син, ОСОБА_1 невістка і ОСОБА_3 онука. 25 вересня 2008 року на засіданні житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято рішення про розподіл житлової площі для постійного проживання і ОСОБА_4 зі складом сім`ї 3 особи: інша дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_7 було виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , а 12 травня 2009 року виконавчим комітетом Луцької міської ради було видано ордер на вказане житлове приміщення. Таким чином, відповідачі зобов`язані залишити своє місце проживання. Враховуючи викладене, КЕВ м. Володимир-Волинський просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року в даній справі залишено без змін.

24 травня 2019 року КЕВ м. Володимир-Волинський подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року (повний текст якої складено 25 квітня 2019 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 524 грн.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є виселення з кімнати АДРЕСА_4 .

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у цій справі не підлягає розгляду додана до касаційної скарги КЕВ м. Володимир-Волинський заява про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат, зменшення розміру судових витрат або звільнення його від сплати судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 січня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Володимир-Волинський до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Служба у справах дітей Луцької міської ради, про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук