КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/864118 Головуючий у І інстанції Кушнір С.І.
Провадження №22-ц/824/6471/19 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Журби С.О.,Приходька К.П.
за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди,

УСТАНОВИВ:

у квітні 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування шкоди, в якому просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь 200 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди та 24 650,00 грн. в якості відшкодування завданої майнової шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що проходив військову службу з 27.04.1977 р. по 19.05.2004 р. і був звільнений в запас за станом здоров`я наказом командира військової частини А-1910 № 101 від 19.05.2004 р.
З 01 березня 2010 р. йому вперше встановлено першу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
08 вересня 2014 р. йому встановлено першу Б групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, довічно, що підтверджується довідкою МСЕК від 09.09.2014 р. серії 10 ААВ № 830753, та видано посвідчення інваліда війни 1 групи.
Таким чином, з 08.09.2014 р. у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому І групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, згідно чинних на цей день нормативно-правових актів.
Як зазначає позивач, з метою вирішення питання про виплату йому одноразової грошової допомоги він 4 рази звертався до МО України та надавав всі необхідні документи. Однак, МО України на протязі майже 3-х років під різноманітними причинами відмовляло йому у призначенні такої допомоги.
Позивач вважає, що протиправними діями і рішеннями МО України, фактично, умисно ігноруючи його конституційні законні та цивільні права на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги, як інваліду 1-ї групи, завдало йому майнових і немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у його житті, чим спричинило йому значної моральної та майнової шкоди, виходячи з наступного.
Так, вперше 17.02.2015 р. через Житомирський ОМВК він подав заяву до МО України та надав всі необхідні документи для виплати одноразової грошової допомоги.
МО України через 9 місяців бездіяльності, відмовило позивачу у призначенні такої допомоги, з посиланням на те, що ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги, на позивача не поширюється (встановлено інвалідність до 1 січня 2007 р.) і повернуло йому всі документи.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 р. по справі № 806/5216/15, яка набрала законної сили 22.03.2016 р., дії відповідача було визнано протиправними та зобов`язано МО України розглянути заяву позивача про призначення різниці в розмірі одноразової грошової допомоги відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.
29.03.2016 р. позивач вдруге звернувся до Житомирського ОМВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, надав всі належні документи, які були направлені до МО України.
МО України Протоколом № 28 від 22.04.2016 р. засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, відмовило позивачу у призначенні цієї допомоги у зв`язку з тим, що зміна причинного зв`язку інвалідності відбулась понад дворічний термін, який визначено у п. 8 Порядку 975.
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 11 липня 2016 р. по справі № 806/815/16 позивачу було відмовлено у задоволенні позову. При цьому, як зазначає позивач, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки жодного рішення за заявою позивача, поданою 29.03.2016 р., відповідачем не приймалося, тому позовні вимоги є на даний час передчасними та безпідставними, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
В той же час, листом від 18.05.2016 р. за № 248/3/6/2282, Департамент фінансів МО України запросив облвійськкомат надіслати пакет документів для призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності за рішенням суду.
14.07.2016 р. позивач надав всі необхідні документи з заявою, які облвійськкоматом були надіслані до Департаменту фінансів МО України.
19.09.2016 р. він отримав лист Департаменту фінансів МО України від 15.08.2016 р. № 248/3/6/9448, з повідомленням про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що зміна причинного зв`язку інвалідності відбулась понад дворічний термін.
26.09.2016 р. він в третій раз був змушений звернутись до суду за захистом порушених прав.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р. по справі №296/9396/16-а, яка набрала законної сили 15.09.2017 р., визнано протиправним та скасовано рішення МО України про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Зобов`язано МО України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу на дату встановлення інвалідності, а саме 08.09.2014 р., відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №975.
Верховний Суд України відмовив у відкритті касаційного провадження на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р. та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 р.
28.09.2017 р., як вказує позивач, він вчетверте звернувся до Житомирського ОМВК із заявою та належними документами про виплату йому одноразової грошової допомоги, які були направлені до МО України.
Крім того, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України. 05.12.2017 р. було відкрито виконавче провадження за № 55307660 з вимогою боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Однак, і це не вплинуло на дії МО України.
Тому, враховуючи протиправну діяльність МО України, небажання виконувати вимоги Конституції України та Законів України, остаточного судового рішення, керуючись принципами розумності та справедливості, враховуючи присутність травмуючого фактору, характеру та обсягу страждань і втрат, їх тривалості, розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди, позивач просив визначити в сумі 200 000,00 грн.
Крім того, позивач зазначив, що протиправними діями та рішеннями МО України йому також спричинено матеріальну шкоду.
Так, вперше 17.02.2015 р. він звернувся з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги та надав всі необхідні документи, які були надіслані до МО України для вирішення питання щодо можливості призначення та виплати цієї допомоги та були зареєстровані в МОУ Країни 10.03.2015 р.
З урахуванням ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 13 Порядку № 975, МО України повинно було прийняти рішення про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги не пізніше 1 травня 2015 р.
Разом з тим, фактично одноразова грошова допомога була призначена лише 09.01.2018 р.
Таким чином, прострочення виконання зобов`язання по призначенню одноразової грошової допомоги склало 985 діб (з 01.05 по 31.12.2015 р. 245 діб, з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. 731 доба, з 01.01. по 09.01.2018 р. 9 діб).
Тому сума неодержаних доходів (упущеної вигоди) у вигляді 3% річних від простроченої суми - 304500 грн. (сума непризначеної одноразової грошової допомоги х 0,03 (3% річних) : 365 (кількість днів у році) х 098 (кількість днів прострочення виконання зобов`язання по призначенню одноразової грошової допомоги) становить 24651,98 грн.
Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України, розмір відшкодування заподіяної майнової шкоди позивач просив визначити в сумі 24650 грн.
21.06.2018 р. судом першої інстанції прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог , відповідно до якої останній просив стягнути з Міністерства оборони України на його користь 200 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди, а також за період з 23.04.2016 р. по 24.01.2018 р. суму індексу інфляції у розмірі 71 250,44 грн., три проценти річних у розмірі 16 067,59 грн., а всього стягнути відшкодування майнової шкоди в розмірі 87 318,03 коп.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 3% річних 16067,59 грн., втрати від інфляції 71250,44 грн., а всього стягнути 87318 грн. 03 коп. Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. В решті позову відмовлено.

Відповідач Міністерство оборони України в особі свого представника Дорожинської А. звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилається на невідповідність рішення суду в частині задоволення позовних вимог нормам чинного законодавства. В обґрунтування скарги зазначає, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням позивачу шкоди у зв`язку з проходженням ним військової служби, а тому спір виник у сфері публічних правовідносин і повинен розглядатись за правилами адміністративного судочинства.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить ухвалити у відповідній частині нове рішення про задоволення заявлених вимог у повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги зазначив, що судом не було дано належної оцінки тій обставині, що відповідач умисно, протягом майже 3 років ігнорував законне право позивача на отримання передбаченої законодавством грошової допомоги, як інваліду І групи, в зв`язку з чим моральному та фізичному здоров`ю позивача було завдано істотної моральної шкоди, яка крім іншого, полягала у порушенні його конституційних прав. Внаслідок таких протиправних та цинічних дій відповідача позивачу було завдано душевних страждань та внаслідок цього погіршився стан його здоров`я, що підтверджується відповідними довідками.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи своєї скарги, просив її задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України відмовити.
Представник МО України в судовому засіданні також підтримав доводи апеляційної скарги, поданої відповідачем, проти задоволення скарги позивача заперечував.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб учасників судового розгляду, розглянувши справу в межах доводів обох апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого у справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , проходив військову службу з 27.04.1977 р. по 19.05.2004 р. і звільнений в запас за станом здоров`я наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 101 від 19.05.2004 р.
З 01 березня 2010 р. позивачу вперше встановлено першу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 05.03.2010 р. серії ЖИА № 114647.
08 вересня 2014 р. позивачу встановлено групу інвалідності першу Б внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 09.09.2014 р. серії 10 ААВ № 830753, та 15.09.2014 р. видано посвідчення інваліда війни 1 групи серії НОМЕР_2 .
17.02.2015 р. через Житомирський ОМВК, позивач подав заяву до МО України та надав всі необхідні документи для виплати одноразової грошової допомоги.
Як вбачається з листа Департаменту фінансів МО України від 26.10.2015 р. №248/3/6/3056, МО України повернуло всі документи позивачу, з посиланням на те, що ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги на позивача не поширюється (встановлено інвалідність до 1 січня 2007 р.).
Відповідно до Витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 р. № 28, за результатами поданих документів, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Так, вбачається, що старшому прапорщику у записі ОСОБА_1 , документи якого надійшли з Житомирського ОВК відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 р. за справою № 806/5216/15 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 р., якого 20.05.2004 р. звільнено з військової служби та 01.03.2010 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія ЖИА № 114647 від 01.03.2010 р.), а 09.09.2014 р. під час повторного огляду інвалідом І групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 10 ААВ № 930753 від 09.09.2014 р.), відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки зміна причинного зв`язку інвалідності відбулася понад дворічний термін.
Згідно листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 18.05.2016 р. № 248/3/6/2282, у зв`язку з надходженням в Департамент фінансів копій ухвал Житомирського апеляційного адміністративного суду, останній запросив Житомирський ОВК надіслати пакет документів для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ОСОБА_1 за рішенням суду.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 15.08.2016 р. за № 248/3/6/3448 повідомлено про те, що відповідно до протокольного рішення засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 р. № 28 ОСОБА_1 відмовлено у доплаті одноразової грошової допомоги, оскільки зміна причинного зв`язку інвалідності відбулася понад дворічний термін.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р., за результатами розгляду справи № 296/9396/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, - позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 1 групи з 08.09.2014 року внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 року №28.
Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду 1 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням ним обов`язків військової служби, одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 08.09.2014 року відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.
Зазначена постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р. набрала законної сили 15.09.2017 року.
Як вбачається з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.01.2018 р. №2, у зв`язку з набуттям законної сили рішень судів, прийнято таке рішення:
На виконання постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р. за справою № 296/9396/16-а та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 р. скасовано пункт 18 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 р. № 28 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
У зв`язку з цим прийнято нове рішення (з урахуванням висновків суду) про призначення допомоги старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 , якого 20.05.2004 р. звільнено з військової служби та 01.03.2010 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом І групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (довідка МСЕК серія ЖИА № 114647 від 01.03.2010 р.), а 09.09.2014 р. під час повторного огляду інвалідом І групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (довідка МСЕК серія 10 ААВ № 930753 від 09.09.2014 р.), в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в сумі 304 500 грн. 00 коп.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання по виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 304 500 грн. 00 коп. відповідачем було виконано лише 25.01.2018 року. До даних правовідносин застосовується ст. 625 ЦК України. За період прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.04.2016 року по 25.01.2018 року на користь позивача підлягають стягненню 3% річних 16067,59 грн. та втрати від інфляції 71250,44 грн.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону, оскільки зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів, яким судом першої інстанції дана вірна правова оцінка.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.11.2018 р. у справі №750/5104/17.
Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує постанова Корольовського районного суду м. Житомира від 14.07.2017 р. про нарахування і виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних зі призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.01.2018 р. № 2, яким скасовано пункт 18 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 22.04.2016 р. № 28 в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності старшому прапорщику у запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), та прийнято рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 в сумі 304 500 грн. 00 коп.
З огляду на те, що відповідач порушив термін виконання грошового зобов`язання з виплати одноразової грошової допомоги у сумі 304 500 грн. 00 коп., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що рішення суду постановлено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеними є обставини справи, які суд вважав встановленими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази та дав їм вірну правову оцінку.
Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що судом, при ухваленні рішення в порядку цивільного судочинства, не враховано, що між сторонами склались відносини з приводу проходження військової служби, які є публічно-правовими, а не цивільно-правові відносини з огляду на таке.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п.21 Постанови Пленуму від 01 березня 2013 року № 3 " Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.
Позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого цивільного права на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання відповідачем зобов`язання щодо виплати грошових коштів, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.
З огляду на вказане, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги Міністерства оборони України без задоволення, у зв`язку з її необґрунтованістю.
В той же час, колегія суддів вбачає, що при вирішенні питання щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, судом першої інстанції не повно встановлено обставини справи, а висновки суду суперечать нормам чинного законодавства.
Так, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині, районний суд встановив, що наявність шкоди у позивача не породжує у Міністерства оборони України безумовного обов`язку її компенсації, якщо за наслідками розгляду справи не встановлені такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача, внаслідок якої позивачеві завдана моральна шкода.
Обґрунтовуючи таку позицію, суд послався також на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 760/463/16-ц (касаційне провадження № 61-2125св18), від 13 червня 2018 року у справі № 334/7452/16-ц (касаційне провадження № 61-9св17), від 25 липня 2018 року у справі № 315/439/17 (касаційне провадження № 61-14498св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 333/6091/16-ц (касаційне провадження № 61-19891св18), від 05 вересня 2018 року у справі справа № 760/5467/16-ц (касаційне провадження № 61-35788св18) ті інших.
Однак, посилання суду першої інстанції на вказані практику Верховного Суду є безпідставним, оскільки в наведених вище справах взаємовідносини виникли з приводу відшкодування моральної шкоди внаслідок отримання військовослужбовцями поранень з наступним встановленням інвалідності (тобто у зв`язку з ушкодженням здоров`я).
В даній справі, відповідач пов`язує виникнення у нього моральних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, пов`язаною із тривалим невиконанням передбаченого законом обов`язку щодо виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності.
Згідно із ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а у відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться в установленому законом порядку.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Позивач посилається на те, що у зв`язку з протиправними діями Міністерства оборони України щодо невиплати одноразової грошової допомоги, йому завдано моральну шкоду. Через надзвичайно погане самопочуття йому неодноразово прийшлось звертатись до лікарів, лікуватись амбулаторно та в стаціонарі обласної клінічної лікарні. Стан здоров`я значно погіршився, з`явилися серцеві напади, що призвело до додаткового лікування у лікаря кардіолога.
Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово проходив курси стаціонарного лікування в медичних установах у зв`язку з наявними у нього захворюваннями, що підтверджується випискою Центральної міської лікарні №1 Поліклінки №2 з амбулаторної картки № 291214 хворого ОСОБА_1 , виписним епікризом із медичної картки № НОМЕР_3 Житомирської обласної лікарні ревматологічного центру клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського, виписним епікризом із медичної картки № 5735 КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського».
Відповідно до довідки КУ «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Гербачевського», видані ОСОБА_1 , встановлено, що згідно записів в медичній картці амбулаторного хворого, Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського, останній 10.03.2017 р., 12.12.2017 р. звертався до лікаря кардіолога зі скаргами на болі в ділянці серця, та отримував амбулаторне лікування.
Згідно довідки Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 від 28.03.2018 р., ОСОБА_1 звертався до лікаря-психіатра (25.01.2017 р., 01.08.2017 р., 10.01.2018 р.) з приводу невротичного розладу, амбулаторно отримував лікування.
Оцінюючи надані позивачем докази, апеляційний суд приходить до висновку щодо обґрунтованості доводів позивача в частині завдання йому моральної шкоди, пов`язаної із протиправною бездіяльністю відповідача, як уповноваженого органу державного управління, порушенням законних прав на отримання одноразової грошової допомоги. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню по відшкодуванню моральної шкоди, суд керується вимогами вищезазначеного законодавства та конкретними обставинами справи. При цьому, судом приймається до уваги тривалість порушення прав позивача, його душевні хвилювання та моральні страждання, нервовий стрес, пов`язаний з порушенням прав, невизначеністю у часі та умисним затягуванням відповідачем виконання обов`язку, покладеного на нього законом, а також необхідність докладати додаткових зусиль для реалізації своїх прав.
Між тим, суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи з засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 50 000 грн., в решті вимоги є надмірним та задоволенню не підлягають.
З огляду на вказане, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.О. Журба

К.П. Приходько