Р І Ш Е Н Н Я№ 127/18786/18

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар Подоляк М.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 . адвоката Павлюка С.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності.

В позовній заяві зазначено, що слідчим Управлінням ГУ НП в Київській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000845 від 20.11.2017 р.

28.11.2017 р. в рамках даного кримінального провадження під час проведення обшуку у відповідача ОСОБА_2 були вилучені грошові кошти в розмірі 5000,00 дол. США і 134250,00 грн.

Відповідно до протоколу обшуку від 28.11.2017 р. відповідачем було зазначено, що він не був на час обшуку обізнаний про походження вилучених грошових коштів.

Позивач ОСОБА_1 зазначає, що вилучені у відповідача ОСОБА_2 грошові кошти є його приватною власністю, які були заощаджені ним особисто з відповідних доходів, оскільки він тривалий час проходив службу у лавах Збройних Сил України на посадах начальницького офіцерського складу.

На заощаджені кошти позивач планував здійснити перший внесок з метою придбання житла у м. Києві.

Однак, зустрівшись 30.11.2017 р. з відповідачем, останній повідомив, що він переплутав коробку, що залишав йому на зберігання позивач, який не ставив до відома про її вміст з купленими ним коробками цукерок, а тому відбулась помилка, що призвела до вилучення грошових коштів 28.11.2017 р. слідчим Управлінням ГУ НП в Київській області

Також відповідач повідомляв, що не був обізнаний про належність позивачу вилучених грошових коштів.

Незважаючи на неодноразові усні звернення позивача до відповідача, останній обіцяв належні позивачу грошові кошти повернути, в той же час неодноразово ставив під сумнів право власності на вказані грошові кошти.

14.12.2017 р. позивач звернувся до відповідача письмово з претензією про повернення грошових коштів.

22.12.2017 р. відповідач повідомив, що вилучені грошові кошти він повернути не може та додатково зазначив, що на час їх вилучення йому було невідомо про їх приналежність позивачеві.

У зв`язку з наведеним вище, 24.12.2017 р. позивач звернувся і заявою до начальника СУ ГУНП в Київській області та слідчого СУ ГУНП в Київській області Безпалого О.А. про повернення належних позивачеві грошових коштів у сумі 5000 дол. США та 134250,00 грн., які вилучені у відповідача 28.11.2017 р., на що отримав відповідь, що вказані грошові кошти вилучені в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню №0000845.

Враховуючи, що грошові кошти не повернуті, право на них фактично не визнається, що перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися власністю, останній просить суд визнати за ним право власності на валютні цінності (грошові кошти) у кількості 5000 дол. США та грошові кошти в сумі 134250,00 грн., які вилучені під час обшуку 28.11.2017 р. у кримінальному провадженні №0000845 від 20.11.2017 р.

З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

21.08.2018 р. у даній справі відкрито провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Павлюк С.М. вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач в попередніх судових засіданнях суду надав пояснення в яких зазначив, що коробку з-під цукерок «Рафаело`з грошовими коштами він залишив в автомобілі відповідача під сидінням на зберігання, заховав її до наступного ранку, оскільки їхав до сестри і не хотів брати її з собою аби не ризикувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, суду пояснив, що ОСОБА_1 залишив в його автомобілі пакет з речами. Ввечері, коли приїхав додому ОСОБА_2 забрав з автомобіля пакет, залишений ОСОБА_1 в якому була коробка цукерок, оскільки не хотів залишати його в автомобілі. Зранку відповідач взяв пакет з речами ОСОБА_1 та поклав його в автомобіль, оскільки вдень мав з ним зустрітися. Потім заїхав в магазин, де придбав декілька коробок цукерок «Рафаело», а коли йшов до слідчого, то замість своєї коробки з цукерками випадково взяв коробку, яку залишив позивач.

Свідок ОСОБА_3 (знайома позивача, дружина відповідача) суду повідомила, що 27.11.2017 р. ОСОБА_2 прийшов додому з пакетом, в якому була коробка. На її запитання, що це за коробка, ОСОБА_3 відповів, що це коробка ОСОБА_1 Зранку відповідач взяв пакет з коробкою та пішов на роботу, а згодом зателефонував і сказав, що у нього неприємності. Ввечері слідчий повідомив свідку, що її чоловіка затримали. 29.11.2017 р. приїхав ОСОБА_1 та хотів забрати свою коробку, яку залишив ОСОБА_2 Про грошові кошти, які були у коробці свідку стало відомо в суді, до того про вміст коробки вона не знала.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Визнання позову відповідачем суперечить вимогам закону, оскільки позивач не довів суду законність своїх вимог, тому суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову.

Вислухавши учасників судового процесу, показання свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Судом встановлено, що 28.11.2017 р. в рамках кримінального провадження №0000845 від 20.11.2017 р. під час проведення обшуку в службовому кабінеті №107 СУ ГУНП в Київській області за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15-А виявлено старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області Шеверуна В.О. та громадянина ОСОБА_2 На сейфі ліворуч виявлений поліетиленовий пакет зеленого кольору, в якому знаходиться металева коробка з під цукерок «Рафаело», яка скріплена скотчем. Відкривши при всіх учасниках дану коробку, виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 5000,00 дол. США і 134250,00 грн., що підтверджується протоколом обшуку від 28.11.2017 р. (а.с. 113-119).

У зазначеному вище протоколі обшуку відповідач ОСОБА_2 зазначив, що коробка, в якій виявились кошти, занесена ним в кабінет випадково. Коли він її відкрив, був здивований, що там грошові кошти. Відповідач думав, що у коробці знаходяться цукерки «Рафаело», він її взяв із собою на допит випадково.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000845 від 20.11.2017 р., за обвинуваченням ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, ОСОБА_2 обвинувачується у пропозиції службовій особі, яка займає відповідальне становище, надати їй неправомірну вигоду, а так само наданні такої вигоди за вчинення службовою особою в інтересах третьої особи дії з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

З даного обвинувального акта вбачається, що 09.11.2017 р., в ході проведення огляду земельної ділянки та розташованих на ній будівель за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ТОВ «Юта Сервіс» та перебуває в оренді у ТОВ «ФУДЛАЙК», до старшого слідчого слідчого управління ГУНП в Київській області Шеверуна В.О. звернувся ОСОБА_2 , який представився представником ТОВ «ФУДЛАЙК». У ході розмови ОСОБА_2 намагався з`ясувати в чому полягає суть кримінального провадження та які плануються подальші слідчі дії. Оскільки даний громадянин не надав жодних документів щодо його взаємовідносин з ТОВ «ФУДЛАЙК», у наданні будь-якої інформації йому було відмовлено.

24.11.2017 р. приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_2 прибув до адміністративної будівлі слідчого управління ГУНП в Київській області за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15А, та о 14 год. 49 хв. Зайшов до службового кабінету №107, де звернувся до слідчого Шеверуна В.О.

У ході розмови ОСОБА_2 відразу повідомив ОСОБА_4 , що прибув до нього як представник ТОВ «ФУДЛАЙК». В подальшому ОСОБА_2 запропонував службовій особі, яка займає відповідальне становище, а саме старшому слідчому слідчого управління Шеверуну В.О. передати неправомірну вигоду в сумі 10000 доларів США за вирішення питання щодо не притягнення до відповідальності директора ТОВ «ФУДЛАЙК» ОСОБА_5 та не проведення з посадовими особами товариства слідчих процесуальних дій.

У подальшому ОСОБА_2 у невстановлену дату та час, у невстановленому місці придбав металеву коробку від цукерок «Raffaello» та помістив до неї грошові кошти в сумі 5000,00 доларів та 134250,00 грн., які підготував для передачі в якості неправомірної вигоди слідчому слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_4 . Коробку з грошовими коштами ОСОБА_2 помістив до поліетиленового пакету зеленого кольору.

28.11.2017 р. приблизно о 14 год. 05 хв. ОСОБА_2 прибув до слідчого управління ГУНП в Київській області за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 15А, та о 14 год. 07 хв. зайшов до службового кабінету слідчого Шеверуна І.В., №107.

У подальшому, зайшовши до службового кабінету №107, ОСОБА_2 відразу поклав поліетиленовий пакет з металевою коробкою від цукерок «Raffaello» з грошовими коштами на службовий сейф ОСОБА_6 .

Цього дня о 14 год. 23 хв. ОСОБА_2 , перебуваючи в службовому кабінеті №107, передав слідчому слідчого управління ГУНП в Київській області ОСОБА_4 неправомірну вигоду в сумі 134250 гривень та 5000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 28.11.2017 р. становить 134150 грн., на загальну суму 268400 грн. (а.с. 102-107).

14.12.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів у сумі 5000,00 дол. США та 134250,00 грн., що знаходилась у металевій коробці, яка була передана ОСОБА_2 27.11.2017 р. (а.с. 44).

22.12.2017 р. відповідач повідомив позивача, що вилучені грошові кошти він повернути не може та додатково зазначив, що на час їх вилучення йому було невідомо про їх належність позивачеві (а.с. 43).

У зв`язку з неповерненням відповідачем грошових коштів, 24.12.2017 р. позивач звернувся і заявою до начальника СУ ГУНП в Київській області та слідчого СУ ГУНП в Київській області Безпалого О.А. про повернення належних йому грошових коштів у сумі 5000 дол. США та 134250,00 грн., які вилучені у відповідача 28.11.2017 р., на що отримав відповідь, що вказані грошові кошти вилучені в ході проведення обшуку по кримінальному провадженню №0000845, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, речовим доказом у кримінальному провадженні у відповідності до ст. 98 КПК України, та ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва в порядку ст.ст. 131,132, 170-173 КПК України на вказані грошові кошти накладено арешт (а.с. 41, 42).

Позивач у позовній заяві та під час розгляду даної справи зазначав, що він залишив відповідачеві грошові кошти в розмірі 5000 дол. США та 134250,00 грн. на зберігання. Дана обставина відповідачем не заперечувалася.

Згідно з ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України.

Станом на 30.11.2017 р. (дата залишення грошових коштів на зберігання) курс 1 долара США по відношенню до гривні становив 27,01 грн., отже 5000 дол. США по відношенню до гривні становило 135050,00 грн.

Відтак, загальна сума переданих на зберігання коштів становила 269300,00 грн., що становило 15841 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду доказів укладення із відповідачем письмового договору зберігання грошових коштів в розмірі 5000 дол. США та 134250,00 грн., а посилання сторін в судовому засіданні на те, що грошові кошти були залишені відповідачеві ОСОБА_2 на зберігання не може бути належним, допустимим та достовірним доказом укладення між сторонами договору зберігання, оскільки договір зберігання зазначених вище грошових коштів, враховуючи їх загальну суму, мав би бути укладений в письмовій формі.

З наданих позивачем ОСОБА_1 копій щорічних декларацій, на підтвердження своїх позовних вимог та тих обставин, що у нього дійсно були грошові кошти в розмірі 5000 дол. США та 134250,00 грн. вбачається, що заробітна плата позивача ОСОБА_1 у 2016 році становила 115052,00 грн. (а.с. 20-31); заробітна плата позивача ОСОБА_1 у 2017 році становила 163844,00 грн., заробітна плата його дружини у 2017 році становила 25963,00 грн. (а.с. 7-19).

Зокрема із зазначених вище копій щорічних декларацій вбачається, що позивач ОСОБА_1 отримував заробітну плату в гривні, наявність у нього готівкових коштів або ж на рахунках у банківських установах у доларах США в деклараціях не відображено.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновків, що доказів на підтвердження того, що грошові кошти зазначені в деклараціях про доходи позивача у виді заробітної плати в розмірі 115052,00 грн. за 2016 рік та заробітної плати в розмірі 163844,00 грн. за 2017 рік ніяким чином не ототожнюють грошові суми, що вилучені 28.11.2017 р. працівниками слідчого Управління ГУ НП в Київській області під час проведення обшуку у відповідача ОСОБА_2 в розмірі 5000 дол. США та 134250,00 грн. До того ж позивачем не надано доказів про те, що вказані грошові кошти були передані відповідачу ОСОБА_2 на зберігання.

Виходячи з наведеного вище, суд відмовляє в задоволені позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Станом на 31.07.2018 р. (день подання позову до суду) курс 1 долара США за офіційний курсом Національного банку України становить 26,75 грн., отже ціна позову становить 268000,00 грн. (5000 дол. США*26,75+134250,00 грн).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та у задоволенні позову відмовлено, згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2680 грн. 00 коп. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 208, 937, 937 ЦК України,

ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2680 грн. 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В. Медяна