Справа № 525/391/19
Провадження №2/525/169/2019

У Х В А Л А

07 червня 2019 року сел. Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Хоролець В.В., при секретарі Хоменко М.М., представників позивача Залюбовського В.Г. та адвоката Прохур Н.І., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника адвоката Голубенка В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Релігійної громади Михайлівського молитовного будинку Української православної церкви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень загальних зборів, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Великобагачанського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом Релігійної громади Михайлівського молитовного будинку Української православної церкви до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішень загальних зборів.

03.06.2019 року до суду надійшло клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Голубенка В.П. про закриття провадження у даній справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, яке мотивоване тим, що згідно відомостей з ЄДРПОУ зазначено релігійну організацію «Релігійна громада Михайлівського Молитовного будинку (Михайлівської церкви) Православної церкви України с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області (Парафія Михайлівського молитовного будинку (Михайлівської церкви) с. Устивиця).

В судовому засіданні 07.06.2019 року на стадії виконання положень ст.222 ЦПК України стороною відповідачів підтримано подане клопотання у повному обсязі. Сторона позивача висловила свою думку з приводу даного клопотання, в задоволенні якого просила суд відмовити.

Суд, розглянувши на стадії виконання положень ст.222 ЦПК України клопотання представника відповідачів адвоката Голубенка В.П. від 03.06.2019 року, заслухавши з цього приводу думку учасників справи приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положення ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Про це вказується у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 року.

В цьому контексті необхідно зазначити, що за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», №48778/99, пункт 25). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (п. 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

З позовної заяви вбачається, що з даною заявою звернулася Релігійна громада Михайлівського молитовного будинку Української православної церкви, яка на час звернення до суду 14.03.2019 року мала статус юридичної особи. Зміст заявлених позовних вимог стосується визнання відповідних зборів від 08.02.2019 року незаконними та скасування відповідного протоколу цих зборів.

Норми п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України передбачають собою можливість закриття провадження у справі у разі припинення юридичної особи, яка є однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Проте, доводи, які вказані у вищевказаному клопотанні представника відповідача від 03.06.2019 року, можуть бути перевірені лише в ході розгляду поданого позову по суті в порядку, передбаченого ЦПК України, оскільки встановлення всіх обставин справи з урахуванням пояснень учасників справи та дослідження доказів є обов`язком суду, а не його правом. Відповідно, вищевказане клопотання слід вважати передчасним і таким, що може бути вирішено за настілками розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.222,260-261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

На стадії виконання положень ст.222 ЦПК України клопотання представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Голубенка Володимира Петровича про закриття провадження у даній справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України вважати таким, що не підлягає задоволенню, оскільки є передчасним та таким, що може бути вирішено за настілками розгляду справи по суті.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Хоролець