Справа № 456/3883/18 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/2839/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання права на приватизацію земельної ділянки згідно з розробленим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання органу місцевого самоврядування повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 просить визнати незаконним та скасувати рішення сесії Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області, оформлене протоколом від 21.06.2018 за № 20 в частині п. 8 пп. 29, відповідно до якого депутати Добрянської сільської ради вирішили згідно з результатами голосування одноголосно відмовити у зверненні про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території села Добряни та передачу її у власність ОСОБА_2; визнати за нею право на безоплатну передачу земельної ділянки у власність, що знаходиться на території Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області для ведення особистого селянського господарства площею 0,4500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовленим ТзОВ «Азимут плюс»; зобов»язати Добрянську сільську раду Стрийського району Львівської області повторно винести на розгляд найближчої сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Добрянської сільської ради площею 0,4500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для прийняття рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 9 ст. 118 ЗК України.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, визнання права на приватизацію земельної ділянки згідно з розробленим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов'язання органу місцевого самоврядування повторно розглянути питання щодо затвердження проекту землеустрою для відведення земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України.

Роз'яснено позивачці, що даний спір підлягає розгляду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України Львівським окружним адміністративним судом.

Ухвалу суду оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що як вбачається з позовних вимог ОСОБА_2, спір виник із земельних правовідносин та стосується набуття майнового права - права власності на земельну ділянку, яка на момент подачі позову є комунальною власністю, а відповідач - Добрянська сільська рада під час здійснення повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних правовідносин. За таких обставин, вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Представник Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходи з того, що предметом позову у справі є оскарження відмови сесії Добрянської сільської ради Стрийського району Львівської області в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Під час його прийняття відповідач, як суб'єкт владних повноважень, здійснював владні управлінські функції, а тому цей спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п. 1 ч. 1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв'язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

За змістом положень ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений у статті 118 ЗК України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується у порядку, встановленому статтею 186? ЗК України.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (частина десята та одинадцята ст.118 ЗК України).

Конституційний Суд України у рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч. 1 ст. 143 Конституції України, п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України, п. 1 ч. ст. 17 КАС України вирішив, що:

- положення п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України у частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень;

- положення п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно зі ст. 151? Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов'язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, якщо особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких ці органи приймають відповідні рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

У справі, яка розглядається, позивачка звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. ЇЇ право не було реалізовано внаслідок відмови відповідача в погодженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Тому, спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічний підхід до застосування норм процесуального права щодо компетенції адміністративних судів був висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 820/4149/17, провадження № 11-759апп18.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 28.02.2019

Головуючий

Судді