П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 червня 2019 року м. Київ

Справа № 761/10660/19

Провадження: № 22-ц/824/8049/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенко Д.Р., Пікуль А.А.,

секретар Глухенька М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Пономаренко Н.В., у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, визнання кредитного договору припиненим, визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, визнання кредитного договору припиненим, визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди.

Одночасно з позовною заявою, представником позивача ОСОБА_1 було подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу на час розгляду справи здійснювати будь-які нарахування та стягнення з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», на ім`я ОСОБА_2

Мотивуючи заяву зазначала, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для вирішення заявленого питання відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що, заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову, посилалась на існування нагальної потреби вжиття таких заходів шляхом заборони на час розгляду справи здійснювати будь-які нарахування та стягнення з позивача у зв`язку з невиконанням нею умов кредитного договору з огляду на цілком обґрунтоване припущення про істотне утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, яке полягатиме в необхідності нового звернення з позовом про повернення незаконно стягнутих з позивачки грошових коштів за оскаржуваним кредитним договором. Також посилалась на адекватність заходу забезпечення позову, оскільки вжиття заявлених позивачем заходів не перешкодить відповідачу у здійсненні ним господарської діяльності. Отже, суд першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не врахував, що цивільно-процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі.

Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до статті 360 ЦПК України не скористався

Відповідач правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до статті 360 ЦПК України не скористався.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримали та просили справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника банку.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, визнання кредитного договору припиненим, визнання дій неправомірними та відшкодування моральної шкоди, просила зобов`язати АТ «Альфа-Банк» зарахувати 33 000 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я, визнати кредитний Договір № 630827763 від 29.12.2017 року, укладений між нею, ОСОБА_2 , та АТ «Альфа-Банк» припиненим, а зобов`язання ОСОБА_2 з повернення кредитних коштів виконаними у повному обсязі, а також визнати дії АТ «Альфа-Банк» з нарахування ОСОБА_2 . процентів за користування кредитом після 25.11.2018 року неправомірними, окрім того, стягнути з АТ «Альфа-Банк» на її користь 3 564 грн. пені та 30 000 грн. моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано жодних доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову у заявлений ним спосіб може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а також із того, що визначений вид заходу забезпечення позову в певній мірі кореспондується з позовними вимогами, в той час як забезпечення позову слугує підставою гарантії реалізації рішення суду у випадку задоволення позовних вимог та не може замінювати безпосередньо рішення суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець,оскільки обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися майном може призвести до незворотніх наслідків.

Отже, предметом позову у даній справі, крім іншого, є визнання кредитного договору припиненим, визнання дій АТ «Альфа-Банк» з нарахування процентів неправомірними.

Відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, яке за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи вищевикладені обставини колегія суддів приходить до висновку, що забезпечення позову у спосіб запропонований позивачем фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язане з предметом позову, що відповідно до частини 10 статті 150 ЦПК України є недопустимим.

Стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про неможливість виконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому, а також не наведено обґрунтувань доцільності вжиття вказаних заходів забезпечення позову, які мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством передбачений вичерпний перелік видів забезпечення позову. В даному випадку, враховуючи заявлений предмет спору та підстави його обґрунтування, обрані позивачем види забезпечення позову не можуть бути застосовані до виниклих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, фактично апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням змісту заяви про забезпечення позову, аргументи якої знайшли належну оцінку в судовому рішенні першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 7 червня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль