Справа 522/1792/19
Провадження 2/522/4555/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2019 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

секретаря судового засідання - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненою іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив визнати припиненою з 14 вересня 2018 року іпотеку за договором іпотеки від 25.12.2007 року, який укладено між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , в забезпечення майнових зобов`язань ТОВ «Альянс-юг», визначених умовами кредитного договору №44/07ю, який укладено 20.12.2007року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ТОВ «Альянс-юг».

В обґрунтування позову зазначив, що ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2018року, по справі №2/125-09-5564 про визнання ТОВ «Альянс-юг» банкрутом, юридичну особу ТОВ «Альянс-юг» - припинено, а вимоги, які залишились не задоволеними за недостатністю майна ТОВ «Альянс-юг», вирішено судом вважати погашеними.

Після чого до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис №4008068 про припинення юридичної особи ТОВ «Альянс-юг».

Також позивач зазначає, що 31.08.2017 року, Приморським районним судом м. Одеси відкрито провадження по цивільній справі №522/13822/15-ц за позовом ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

22.06.2017 рішенням Приморського районного суду м. Одеси, у зазначеній вище справі, в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено в повному обсязі.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси набрало законної сили 02.07.2017 року.

В позовній заяві позивач посилається на правову позицію Верховного суду, наведеної в постанові від 13.03.2018 року у справі №910/8698/17 та зазначає, що на його думку реалізація ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» права на звернення стягнення на передане ОСОБА_1 в заставу(іпотеку) майно буде вважатись вчиненим(завершеним) лише за умови вчинення заставодержателем(іпотекоутримувачем) належним чином встановлених законом процесуальних дій по зверненню в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалення судом рішення про задоволення цього позову.

Таким чином, на думку позивача, відмова у задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що іпотекоутимувач не звернув стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно.

Тому, на підставі викладеного вище, позивач вважає, що іпотека за Договором іпотеки від 25.12.2007 року, який укладено між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 , в забезпечення боргових зобов`язань ТОВ «Альянс-юг» має бути припиненим з 14 вересня 2018 року( з дня припинення юридичної особи ТОВ «Альянс-юг».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне:

ТОВ «Альянс-юг» порушено свої зобов`язання передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість 1406118 гривень. 01.12.2009 постановою Господарського суду Одеської області ТОВ «Альянс-юг» визнано банкрутом, в наслідок чого Банк був змушений звертатися з вимогою про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Рішенням від 06.07.2010 року Малиновського районного суду м. Одеса у справі № 2-1911/10 ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Альянс-юг» про стягнення грошової суми 1406118грн. Малиновським районним судом м. Одеса 23.08.2011 видано виконавчий лист № 2-1911/10.

Договором про відступлення права вимоги від 17.10.2017 за вищевказаними договорами Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» передало Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» свої права, обов`язки та відповідні вимоги до ТОВ «Альянс-юг». В свою чергу, 13 лютого 2018 року ТОВ «Фінмарк» передало своє право вимоги за іпотечним договором квартири ОСОБА_2 .

Рішенням від 06.07.2010 року Малиновського районного суду м. Одеса у справі № 2-1911/10 (с. Жуган Л.В. ) ухвалено рішення, яким задоволено позов ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Альянс-юг» про стягнення грошової суми 1406118грн. Малиновським районним судом м. Одеса 23.08.2011 видано виконавчий лист № 2-1911/10. Зазначене рішення вступило в законну силу, проте потім було оскаржене до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ, а потім передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідач зазначив, що новий іпотекоутримувач ОСОБА_2 18.04.2018 року подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з набуттям права вимоги до ОСОБА_1 . Проте дану заяву не було розглянуто у зв`язку з тим, що справа № 2-1911/10 перебувала на перегляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

В свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду встановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 03 серпня 2016 року скасувати. Ухвалити нове рішення. У позові Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Юг» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 грудня 2007 року № 44/07ю відмовити.

Та зазначив, що Позивач ПАТ "ВіЕйБі Банк" обрав спосіб захисту своїх прав, який не передбачений законом, а способи звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено статтями 36 - 38 Закону України «Про іпотеку».

У рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2017 року у справі №522/13822/15-ц, на яке посилається Позивач, у зверненні стягнення на предмет іпотеки відмовлено саме з причин стягнення з ОСОБА_1 заборгованості рішенням Малиновського районного суду м. Одеси у справі №2-1911/10 з метою недопустимості подвійного стягнення заборгованості, а не з інших причин.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенні виходячи з наступного:

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч.2 Статті 104 Цивільного кодексу України, Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України, В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України, Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України, У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 590 Цивільного кодексу України, Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі ліквідації юридичної особи - заставодавця заставодержатель набуває право звернення стягнення на заставлене майно незалежно від настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ч.1 статті 593 Цивільного кодексу України, Право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою;

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом;

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином;

Відповідно до статті 609 Цивільного кодексу України, Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю;

Відповідно до статті 1 ЗУ "Про Іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекоутримувач має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; … основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекоутримувач. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; іпотекоутримувач - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекоутримувачем за виконання основного зобов`язання;

Відповідно до статті 3 ЗУ "Про Іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 7 ЗУ "Про Іпотеку", За рахунок предмета іпотеки іпотекоутримувач має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до статті 11 ЗУ "Про Іпотеку", Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекоутримувач за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч.1 статті 17 ЗУ "Про Іпотеку", Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

Відповідно до статті 33 ЗУ "Про Іпотеку", У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекоутримувач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекоутримувач.

Відповідно до ч. 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основним доводом на який посилається позивач є правова позиція Верховного суду України, наведена в постанові від 13.03.2018року у справі №910/8698/17 яка передбачає наступне:

- Сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору застави (іпотеки), укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником, якщо до цього заставодержателем (іпотекоутримувачем) було реалізовано його право на звернення стягнення на передане в заставу (іпотеку) майно.

Проте позивач не звертає уваги на правову позицію Верховного суду, яка також зазначена в даній постанові:

- Суд відхиляє доводи Позивача щодо відсутності жодного рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення боргу з Позивача, з посиланням на судові рішення у справі №903/1/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. Адже звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки саме є одним зі способів реалізації іпотекоутримувачем свого права, передбаченого статтею 590 Цивільного кодексу України та статтею 33 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином всі подальші міркування позивача про те, що відмова у задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що іпотекоутримувач не звернув стягнення на передане в заставу(іпотеку) майно є хибними.

У зв`язку з тим, що правова позиці у справі №910/8698/17 не передбачає присутність у зазначених правовідносинах майнового поручителя, для всебічного та об`єктивного розгляду справи необхідно врахувати позицію Верховного суду України у постанові від 29.03.2017 року у справі № 3-1591гс16 :

Укладаючи договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) бере на себе всі ризики, пов`язані з невиконанням зобов`язання боржником (у межах вартості предмета застави (іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із відповідного державного реєстру. Оскільки покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме із кредитором, то всі узяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов`язок заставодавця (іпотекодавця) із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги позивачів не знайшли своє повне підтвердження, є необґрунтованими, та не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненою іпотеки - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя:

02.10.19