Номер провадження: 22-ц/813/286/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря судового засідання Півнєва Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Юніон ОСОБА_3», ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з ОСОБА_4 шляхом перерахування з належного їй банківського рахунку, відкритого в Публічному акціонерному товаристві Юніон ОСОБА_3 (надалі ПАТ Юніон ОСОБА_3), на відкритий у тому ж банку рахунок ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 6 743 877 гривень 60 коп. (Т.1, а.с. 1-2).

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що 22 жовтня 2013 року він, невіврно вказавши номер банківського рахунку співробітнику ПАТ Юніон ОСОБА_3, помилково перерахував на відкритий у тому ж банку рахунок відповідачки ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6 743 877 гривень 60 коп..

Оскільки відповідачка кошти в добровільному порядку не повернула, ОСОБА_2 змушений звернутися з позовом до суду.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 05 червня 2014 року (Т. 1, а.с. 9-10), залишенною без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року (Т. 1, а.с. 59-61), задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти в сумі 6 743 877 гривень 60 коп., що знаходяться на банківському рахунку ОСОБА_4, відкритому у ПАТ Юніон ОСОБА_3.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2014 року (Т. 1, а.с. 102-104), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року (Т. 1, а.с. 163-166), позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Приймаючи рішення, суди виходили з того, що відповідачкою не доведено того факту, що для перерахування ОСОБА_2 коштів на її рахунок існувала законна підстава.

Під законною підставою, при цьому, слід розуміти наявність обовязку, що випливає зі змісту правовідносин між сторонами спору, а не сам платіжний документ, що є складовою процедури перерахування коштів і підставою для банківської операції.

29 квітня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси задовольнив заяву ОСОБА_2 скасував заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти в сумі 6 743 877 гривень 60 коп. на належному ОСОБА_4 банківському рахунку, відкритому у ПАТ Юніон ОСОБА_3 (Т. 1, а.с. 177-178).

На рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року відповідачка подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповіднсть висновків судів обставинм справи та порушення норм матеріального права, просила скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог (Т. 1, а.с. 185-192).

Обгрунтовуючи вимоги касаційної скарги, відповідачка зазначила, що суди попередніх інстанцій не надали оцінку наступним фактам: ОСОБА_2 був головою служби безпеки ПАТ Юніон ОСОБА_3; ОСОБА_4 та її чоловік були попередніми акціонерами ПАТ Юніон ОСОБА_3 і в 2013 році безоплатно передали свої акції новим власникам, серед яких ОСОБА_2; разом з акціями відповідачка та її чоловік передали позивачу права участі у підприємствах ТОВ Екселенд-С та ТОВ Інтерфонд 2007 на умовах повернення коштів з рахунків цих підприємств на рахунок ОСОБА_4; 29 березня 2013 року ОСОБА_2 відкрив у ПАТ Юніон ОСОБА_3 рахунок на своє імя, на який ТОВ Екселенд-С перерахувало гроші в розмірі 4 000 000 гривень, а ТОВ Інтерфонд 2007 4 500 000 гривень; 29 березня 2013 року ОСОБА_2 здійснив поповнення рахунку ОСОБА_4 із зазначенням суми, призначення платежу та прізвища, імені і по-батькові отримувача ОСОБА_4

16 вересня 2015 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив ухвалу, якою частково задовольнив касаційну скаргу рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 березня 2015 року скасував, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції (Т.1, а.с. 230-232).

Так, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому цивільних прав та обовязків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною 2 статті 11 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю (Т. 2, а.с. 152-154).

17 листопада 2017 року на вказане судове рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2017 року скасувати, позовні вимоги задовольнити повністю (Т.2, а.с. 156-163).

Апелянт, зокрема, зазначив, що суд першої інстанції при вирішенні справи вважав заяву про переказ готівки на рахунок ОСОБА_4 законною підставою її набуття, в той час як сама по собі така заява не може, на думку позивача, свідчити про наявність у останнього відповідного обовязку, який би виник із правовідносин між сторонами, а тому не може вважатися законною підставою в розумінні положень статті 1212 ЦК України. Також, апелянт зазначив, що процесуальний обовязок доказування в частині законності підстав набуття грошових коштів покладений на саму відповідачку, яка заперечує проти позову.

Ухвалою судді Апеляційного суду Одеської області Вадовської Л.М. від 05 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження (Т.2, а.с. 185-186).

В звязку з ліквідацією Апеляційного суду Одеської області протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа була розподілена колегії суддів Одеського апеляційного суду в складі головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М. Ухвалою від 11.01.2019 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду Одеським апеляційним судом (Т.2, а.с. 224-225).

Сторони в судове засідання не зявились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 5 статті 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в звязку з якими скасовано судові рішення, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 поповнив банківський рахунок ОСОБА_4 на суму 6 743 877 гривень 60 коп. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію заяви на перерахунок готівки № 90_10 від 22 жовтня 2013 року (Т.1, а.с. 3).

Зі змісту заяви вбачається, що позивач як платник надав працівнику банку для здійснення операції з перерахунку грошових коштів заяву, в якій вказані відомості про отримувача ОСОБА_4, а також призначення платежу поповнення рахунку без ПДВ.

Сторони не заперечують того факту, що до виникнення спірних правовідносин вони були знайомі між собою.

Як суд факту апеляційний суд встановив, що з дня перерахунку коштів (22 жовтня 2013 року) до дня звернення з позовом про повернення коштів (04 червня 2014 року) минуло більше 7 місяців.

Апеляційний суд також звертає увагу на суму перерахунку, що становить 6 743 877 гривень 60 коп.

Перевіряючи правильність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд також враховує висновки суду касаційної інстанції та керується, крім іншого, принципом доведення поза розумним сумнівом.

З матеріалів справи вбачається, що підставою заявленого позову ОСОБА_2 визначив помилкове перерахування коштів на рахунок ОСОБА_4.

В ході судового розгляду було встановлено, і сторони не заперечують, що ОСОБА_2 був знайомий з ОСОБА_4 до виникнення спірних правовідносин і саме їй перерахував значну суму коштів, 6 743 877 гривень 60 коп., вказавши в заяві її персональні дані прізвище та ініціали, і визначивши призначення платежу поповнення рахунку без ПДВ.

Таким чином, встановлені судами обставини спростовують твердження самого позивача про помилковість банківської операції.

Факт, якому апеляційний суд надає окрему оцінку, - мовчазне підтвердження операції з перерахунку відповідачці 6 743 877 гривень 60 коп. протягом 7 місяців.

Відповідно до частин 1-2 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмові формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням (частина 3 статті 205 ЦК України).

Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (частина 1 статті 11 ЦК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України, є договори, інші правочини, а також юридичні факти.

З урахуванням викладеного, а також того, що встановлені судами обставини спростовують тверження позивача про помилковість перерахування коштів, з огляду на те, що ОСОБА_2 поза розумним сумнівом не міг не знати про перерахунок коштів саме ОСОБА_4 і протягом 7 місяців не вчиняв дій на їх повернення, свідчить, на думку апеляційного суду, про те, що позивач своїм мовчанням підтвердив наявність волі на перерахунок відповідачці зазначених коштів.

За таких обставин, саме на позивача покладений процесуальний обовязок доказування і надання принаймні логічного пояснення непослідовності власних дій, які б міг оцінити суд та які можна було б перевірити належними доказами.

Оскільки за встановленими обставинами справи доводи апеляційної скарги не спростували вірних по суті висновків суду першої інстанції, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

ОСОБА_5

ОСОБА_6

04.03.2019 року м. Одеса