ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 733/1517/18

Головуючий у першій інстанції - Карапиш Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/667/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації,

відповідач - Державна казначейська служба України,

третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області у складі судді Карапиш Т.В. від 26 лютого 2019 року (повний текст рішення складений 03 березня 2019 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути на її користь на відшкодування моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України 60 000 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів державної влади, в розмірі 8000 грн. шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права.

Державна казначейська служба зазначає, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Ані позивачем, ані судом першої інстанції не наведено жодного посилання на рішення компетентного органу щодо встановлення факту протиправної бездіяльності посадової чи службової особи державного органу у заподіюванні шкоди позивачеві. Тобто, позивач просить стягнути моральну шкоду за відсутності достеменного підтвердження (чинного рішення суду) того, що таку шкоду заподіяно саме посадовими (службовими особами) державних органів та за відсутності належних доказів на підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди.

Крім того, Державна казначейська служба зазначає, що суд першої інстанції не навів обґрунтування підтвердження факту заподіяння моральних та фізичних страждань позивачу. Судом не визначено заподіяння моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру та не здійснено посилання на належні докази, які б підтвердили факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, не наведено обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 , відповідач Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації та третя особа Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Оскільки справа є малозначною через незначну складність, не належить до справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження (ч.4 ст. 274 ЦПК України) та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідно до приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга Державної казначейської служби України розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Позивачу ОСОБА_1 , відповідачу Управлінню праці та соціального захисту населення Ічнянської районної державної адміністрації та третій особі Головному територіальному управлінню юстиції у Чернігівській області копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією апеляційної скарги вручено 19.04.2019 кожному; відповідачу Державній казначейській службі України копію ухвали про відкриття провадження в справі вручено 22.04.2019, що підтверджується долученими до матеріалів справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

По справі вставлено, що ОСОБА_1 є особою, що потерпіла (евакуйована) внаслідок аварії на ЧАЕС і відноситься до 2-ї категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.1).

Постановою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 квітня 2013 року визнано дії Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області щодо не нарахування та не виплати щорічної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 як особі, віднесеній до 2-ї категорії постраждалих від аварії на ЧАЕС, в розмірі не меншому, ніж передбачено ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" - неправомірними. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області нарахувати та виплатити щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2012 рік ОСОБА_1 як особі, віднесеній до 2-ї категорії постраждалих від аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, за виключенням вже сплачених сум за вказаний період (а.с.7).

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2014 року вищевказана постанова суду залишена без змін (а.с.8).

28 квітня 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Ващенком А.В. відкрито виконавче провадження №43127458 за виконавчим листом №733/767/13-а, виданим 14.04.2014 Ічнянським районним судом Чернігівської області про зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Ічнянської райдержадміністрації Чернігівської області нарахувати та виплатити щорічну грошову допомогу на оздоровлення за 2012 рік ОСОБА_1 як особі, віднесеній до 2-ї категорії постраждалих від аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати, за виключенням вже сплачених сум за вказаний період (а.с.9).

На виконання виконавчого листа Ічнянського районного суду №733/767/13-а від 14.04.2014 Управлінням праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА було здійснено нарахування суми щорічної грошової допомоги ОСОБА_1 на оздоровлення за 2012 рік в розмірі 3207 грн. 00 коп. (а.с.10-11).

З матеріалів справи вбачається, що лише 21 грудня 2018 року позивачці було виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2012 рік в сумі 3207 грн. 00 коп. (а.с.99).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції визнав доведеним, що внаслідок порушення відповідачами прав позивача на отримання допомоги на оздоровлення у встановленому законом розмірі, останній завдано душевних страждань. Враховуючи тривалість вчиненого правопорушення (кошти за судовим рішенням позивачу не були виплачені протягом більше як 5 років), а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості, суд дійшов висновку, що достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 8000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, зважаючи на таке.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40). У пілотному рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: "...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).У п. 54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v .Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35, 38, 82 справи "Бурмич та інші проти України" Європейський суд вказує на справу "Бурдов проти Росіїї" (№2), в якій зокрема вказано: "У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу".

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 ("Бурдов проти Росії", "Юрій Миколайович Іванов проти України", "Агрокомплекс проти України").

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим, згідно зі статтею 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", а також особливості їх виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) "Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Як наголосив Європейський суд з прав людини у рішенні, ухваленому 7 травня 2002 року у справі "Бурдов проти Росії", для держави є неприпустимим виправдання неможливості виконання судового рішення відсутністю належного фінансування.

За таких обставин, навіть за відсутності бездіяльності Державної казначейської служби України щодо виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача, наявні підстави для стягнення з держави, як гаранта виконання судових рішень та виконавчих документів, заподіяної позивачу тривалим невиконанням судового рішення моральної шкоди.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Управлінням праці та соціального захисту населення Ічнянської РДА було 16.03.2015 здійснено нарахування суми щорічної грошової допомоги ОСОБА_1 на оздоровлення за 2012 рік в розмірі 3207 грн. 00 коп. (а.с.10-11). Проте, зазначена сума була виплачена позивачу лише 21.12.2018 року (а.с.99).

Позивач в обґрунтування заподіяної їй моральної шкоди зазначала, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду вона зазнала моральної шкоди у вигляді душевних страждань, руйнуванні життєвих планів, проведенні необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я, почутті розпачу у зв`язку з довготривалим виконанням судового рішення, необхідності звернення до суду за захистом порушених прав.

З врахуванням описаного ОСОБА_1 характеру і способу завдання останній моральної шкоди, а також тривалості її перетерплювання, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом розмір її відшкодування позивачеві в сумі 8000 грн. визначено з дотриманням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Застосований судом спосіб захисту прав ОСОБА_1 відповідає Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, який затверджено постановою Кабміну України від 03.08.2011 № 845 (з наступними змінами).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2019 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 27 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: