ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 2012/2929/2012

Провадження № 22-ц/818/2604/19

28 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 березня 2019 року (суддя Баркова Н. В.)

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договорами позики, заінтересована особа - Московський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, -

встановив:

19.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі №2012/2929/2012 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договорами позики.

В обґрунтування своїх вимог заявник посилався на те, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.07.2012 року з ОСОБА_2 , на користь позивача за договорами позики було стягнуто 314553,11 гривень.

На підставі зазначеного рішення Жовтневим районним судом м. Харкова 26.03.2013 року видано виконавчий лист №2012/2929/2012 про стягнення з ОСОБА_2 314553,11 гривень.

Зазначений виконавчий лист переданий Румак С.В. до органів Державної виконавчої служби, якими відкрито виконавче провадження.

Довідкою Московського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.11.2018 року №58574/14.5-37/ДВ-23 підтверджується, що виконавчий лист №2012/2929/2012, виданий Жовтневим районним судом м. Харкова 26.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 314553,11 гривень боргу втрачений при пересилці.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі №2012/2929/2012.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, 09.08.2017 року по вищезазначеному виконавчому провадженню державним виконавцем було винесено постанову про передачу виконавчого провадження Московському відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Доказів, які б підтверджували, що цей виконавчий лист не виконується заявником не надано.

Правом на надання відзиву по справі сторони не скористалися.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України визначено, що до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності в органах ДВС виконавчого листа № 2012/2929/2012 від 26.03.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 314 553,11 гривень в якості погашення боргу за договором позики.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У рішенні по справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова судового розгляду. Виконання судового рішення є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинно відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Конституцією України встановлено, що судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Отже, відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, тому необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа є перепоною у завершенні судового провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що державним виконавцем ВДВС ГТУЮ у Харківській області Барсегяном А.О. винесено постанову 09.08.2017 року про передачу виконавчого провадження Московському ВДВС ГТУЮ у Харківській області.

Проте колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що в матеріалах зведеного виконавчого провадження містяться всі документи, прийняті в рамках виконавчого провадження № 437655808 за виконавчим листом № 2012/2929/2012, в тому числі виконавчий лист № 2012/2929/2012, виданий 26.03.2013 року, постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області Барсегяна А.О. про передачу виконавчого провадження від 09.08.2017 року та постанова державного виконавця Московського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області Федорко С.В. про прийняття виконавчого провадження від 09.07.2017 року, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами.

Натомість довідкою, наданою Московським ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківській області № 58574/14.5-37/ДВ-23 від 06.11.2018 року встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2012/2929/2012 на виконанні відділу не перебуває, а сам виконавчий лист вважається таким, що втрачений при пересилці ( а.с. 195 ).

Інші доводи апеляційної скарги на правильність рішення суду не впливають і не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що ухвала Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 березня 2019 року постановлена з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Харкова від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко