У Х В А Л А

06.06.2019 Справа №2-117/09

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду вказану заяву у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню дублікат виконавчого листа № 607/7887/14-ц, виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 вересня 2014 року про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 суми неповернутого основного боргу в розмірі 4'089'907,5 грн. 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216'409,29 грн., 1'700 грн. сплаченого держмита та 30 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, а також зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Тернопільській області винести постанову про закінчення цього провадження.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року, головуючим суддею у справі за зазначеною заявою визначено суддю Сливку Л.М.

Оглянувши матеріали цієї заяви суддя приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи з наступних підстав:

відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші (відмінні від тих, котрі визначені у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України) обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно частини 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37, і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основних свобод» встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до вимог статті 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з пунктом 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Заява, яка є предметом розгляду у даній справі подається ОСОБА_1 не вперше, 22 грудня 2015 року він уже звертався до суду з аналогічною заявою та з такими самими вимогами у ній.

Головуючим у цій справі була суддя Сливка Л.М.

12 лютого 2016 року цю заяву було залишено без розгляду у зв`язку з поданням ОСОБА_1 . відповідної заяви.

ОСОБА_2 подав до Вищої ради правосуддя скаргу на дії судді судді Сливка Л.М. при розгляді цієї справи. Кінцеве рішення за такою скаргою ще не прийнято.

З урахуванням наведеного, з метою гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 36-40 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти самовідвід судді Сливка Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Справу передати в канцелярію суду для повторного розподілу в порядку статті 33 ЦПК України, відповідно до пункту 15.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка