ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року

м.Харків

Справа № 638/9029/15-ц

Провадження № 22-ц/818/2661/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Сащенко І.С.

при секретарі - Чабан А.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Ліквідаційна комісія Головного управління УМВСУ в Харківській області,

Державна казначейська служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року у складі судді Хайкіним В.М. по цивільній справі № 638/9029/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління УМВСУ в Харківській області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями посадових осіб,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління УМВСУ в Харківській області, Державної казначейської служби України про компенсацію моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями посадових осіб.

В обґрунтування позову зазначає, що 02 вересня 2010 року у його квартиру, яка знаходилася під охороною держави по програмі захисту свідків, не маючи на те відповідного дозволу із застосуванням фізичного насильства вторглись десять озброєних співробітників «Беркут» ГУ МВС України в Харківській області в масках, спричинивши при цьому йому та членам його сім`ї тілесні ушкодження. Ці особи самостійно провели обшук, перешкоджали у виклику швидкої допомоги, оскільки він є інвалідом ІІ групи, переніс операцію та потребував медичної допомоги. Після невідомі особи без складання процесуальних документів вилучили три телевізори, що знаходяться у кредиті та 7000 грн., зібрані для проведення операції.

Внаслідок незаконних дій посадових осіб відповідача йому заподіяна моральна шкода.. З вини відповідача він вимушений протягом тривалого часу неодноразово звертатись в суди і прокуратури, у зв`язку з чим зазнав глибоких моральних страждань; вимушений витрачати свій особистий час та звертатись у різні інстанції за захистом своїх прав. З вини відповідача позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, порушено психологічне благополуччя, принижено честь та гідність, до теперішнього часу він знаходиться в стані емоційної психологічної напруженості.

Після уточнення позовних вимог просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу моральну шкоду у розмірі 864000 грн., спричинену відповідачем в результаті незаконних дій.

Представник Ліквідаційної комісії Головного управління УМВСУ в Харківській області в заперечував проти задоволення позовних вимог. На сьогоднішній день відсутні будь-які рішення прокуратури чи суду, якими було б встановлено факт незаконних дій чи бездіяльності або протиправної поведінки працівників ГУМВС України в Харківській області по відношенню до позивача. ОСОБА_1 не зазначає якими саме конкретними діями чи бездіяльністю працівників ГУНП в Харківській області йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та який її конкретний розмір. Позивач обмежився лише посиланням на незаконний, на його думку, обшук з боку працівників «Беркут» ГУМВС України в Харківській області, не надавши доказів та фактів наявності такої шкоди та чим вона підтверджується, в чому вона полягає, ким та в якій мірі вона була завдана, наявність причинного зв`язку між протиправною діяльністю та можливим завданням такої шкоди.

Представник Державної казначейської служби України заперечував проти задоволення позову. Позивач посилається, що йому заподіяно моральну шкоду тим, що він змушений був звертатися до суду, прокуратури у зв`язку з неправомірними діями посадових осіб відповідача, внаслідок чого начебто втратив почуття безпеки та правової стабільності, однак сам факт реалізації ним процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності посадових осіб відповідача не може свідчити про завдання йому моральної шкоди та не є підставою для відшкодування такої шкоди. Позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог, а розмір моральної шкоди є безпідставним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року з Державної казначейської служби на користь ОСОБА_1 вже стягнуто моральну шкоду, заподіяну йому при зазначених обставин, але саме працівниками СУ УМВС України в Полтавській області. Позивачем вже реалізоване право на відшкодування шкоди, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Позовна заява, на підставі якої рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року стягнуто моральну шкоду, поданана підставі вимог Закону України №266 / 94-ВР, за яким відповідачем був зовсім інший суб`єкт -Слідче управління УМВСУ в Полтавській області. Наразі ним подано позов на підставі вимог ст.56 Конституції України, ст. 23,1174 ЦК України, тобто з інших правових підстав.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він вже реалізував своє право на компенсацію моральної шкоди.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для відшкодування шкоди не вбачається.

Відповідно до статті 55,56 Конституції України України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтею 1174 ЦК України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування вказаної норми закону в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як зазначає Європейський суд з прав людини від 12 липня 2007 року у рішенні «STANKOV v. BULGARIA» оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що працівниками незаконно створеного формування «Беркут» здійснено незаконне вторгнення в його квартиру, проведено обшук, спричинено йому тілесні ушкодження, перешкоджали у виклику швидкої допомоги, чим спричинено йому моральної шкоди.

Як зазначив в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 спочатку працівники Полтавського « Беркут » разом зі слідчим СУ УМВС України в Полтавській області без відповідних документів зламавши двері, зайшли до його квартири, спричинивши йому тілесні ушкодження, а вже пізніше прийшли працівники Харківського «Беркут» без відповідних підстав, які перешкоджали у виклику швидкої допомоги для отримання медичної допомоги,а потім нишпорили по шкафах.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не надано доказів спричинення йому моральної шкоди саме співробітниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області.

Вторгнення у його квартиру разом зі слідчим, вибиття дверей здійснено працівниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Полтавській області, про що зазначено позивачем. Співробітники Харківського підрозділу підійшли до квартири значно пізніше.

Як пояснив в суді апеляційної інстанції позивач, тілесні ушкодження йому спричинено слідчим СУ УМВС України в Полтавській області, а не працівниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області.

Позивачем зазначено, що моральну шкоду, спричинену працівниками БМОП «Беркут» ГУМВС України в Полтавській області, йому відшкодовано.

Судових рішень щодо визнання дій працівників БМОП «Беркут» ГУМВС України в Харківській області незаконними позивачем не надано. Доказів щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, проведення службового розслідування та притягнення винних осіб до відповідальності, актів прокурорського реагування матеріали справи не містять.

Підстав для стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди не вбачається, оскільки доказів спричинення моральної шкоди не надано.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують. Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2019 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 червня 2019 року.

Головуючий - А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

І.С. Сащенко