Справа № 466/1912/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в:

07 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, у якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 7249 доларів США, з яких 6000 доларів США тіло основного боргу, 49 доларів США сума 3% річних, 1200 доларів США сума нарахованої пені та 1937 грн., 59 коп. витрат по оплаті судового збору.

В обґрунтування своїх вимог покликаються на те, що 21 грудня 2013 року ОСОБА_1 уклав договір позики № 1 з ОСОБА_3 , відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 6000 доларів США у позику.

За п. 9 договору, підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Окрім цього, позичальник 21 грудня 2013 року склав розписку про отримання від позивача, згідно договору позику № 1 від 21 грудня 2013 року у борг грошових коштів у розмірі 6000 доларів США і зобов`язався їх повернути на умовах, визначених договором. Отже факт отримання грошових коштів підтверджується підписання договору та розпискою, складеною відповідачем.

Згідно з п. 5.1 вищевказаного договору, відповідач зобов`язаний був повернути борг до 21 грудня 2014 року. Однак дані грошові кошти повернуті не були.

Відповідно до п. 11 договору сторони домовилися, що позовна давність для всіх правовідносин, які виникають з цього договору, в тому числі по сплаті основного зобов`язання, пені, штрафів, моральної шкоди та інших зобов`язань, відповідно до ч. 2 ст. 259 Цивільного кодексу України встановлена договірною, та складає сім років.

Окрім цього, згідно з п. 6 договору, у разі прострочення позики або її частини Позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 0.2 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Договором поруки (на забезпечення зобов`язання позичальника за договором позики) ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язався відповідати перед Позикодавцем за виконання Позичальником своїх зобов`язань, що випливають з Договору позики № 1 від 21 грудня 2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 .

З огляду на зазначене, заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_3 договору позики № 1 від 21 грудня 2013 року підлягає солідарному стягненню з відповідачів, як з позичальника і його поручителя.

Відповідно до розрахунку, який є додатком до даної позовної заяви, відповідачі мають солідарно повернути позивачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США в якості тіла боргу, 1200 долари США у якості пені за договором позики за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, а також 49 доларів США в якості 3 % річних за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, що в сумі складає 7249 доларів США.

Також ним були здійснені заходи досудового врегулювання шляхом здійснення телефонних розмов з боржником щодо повернення позики. Проте такі залишилися без реагування, тому змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 надав пояснення, аналогічні викладеній у позовній заяві, позов підтримав повністю, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив у такому відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відомостей про причину його неявки немає.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у відсутності відповідача ОСОБА_3 , суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача і відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 грудня 2013 року ОСОБА_1 уклав договір позики № 1 з ОСОБА_3 , відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у сумі 6000 доларів США у позику.

Відповідно до п. 9 договору позики №1 від 21.12.2013 року, підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Окрім цього, позичальник 21 грудня 2013 року склав розписку про отримання від позивача, згідно договору позику № 1 від 21 грудня 2013 року у борг грошових коштів у розмірі 6000 доларів США і зобов`язався їх повернути на умовах, визначених договором. Отже факт отримання грошових коштів підтверджується підписання договору та розпискою, складеною відповідачем та підписаною ним власноручно.

Згідно з п. 5.1 вищевказаного договору, відповідач зобов`язаний був повернути борг до 21 грудня 2014 року. Однак дані грошові кошти повернуті не були.

Згідно з п. 6 договору, у разі прострочення позики або її частини Позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 0.2 % від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Договором поруки (на забезпечення зобов`язання позичальника за договором позики) ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язався відповідати перед Позикодавцем за виконання Позичальником своїх зобов`язань, що випливають з Договору позики № 1 від 21 грудня 2013 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 .

За п. 3.1 вказаного договору відповідальність поручителя настає з моменту порушення основного зобов`язання.

Згідно п. 3.3 договору поруки у випадку невиконання основного зобов`язання поручитель та позичальник відповідають перед позикодавцем як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

У той же час свої зобов`язання відповідач ОСОБА_3 не виконав, кошти не повернув у визначений строк. На неодноразові телефонні дзвінки позивача не відповідає. Повністю їх ігнорує.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в строк.

Строк повернення коштів відповідачем завершився 21 грудня 2014 року.

Відповідно до п. 11 договору сторони домовилися, що позовна давність для всіх правовідносин, які виникають з цього договору, в тому числі по сплаті основного зобов`язання, пені, штрафів, моральної шкоди та інших зобов`язань, відповідно до ч. 2 ст. 259 Цивільного кодексу України встановлена договірною, та складає сім років.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідком прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Позивачем застосовано три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку, який є додатком до даної позовної заяви, відповідачі мають солідарно повернути позивачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США в якості тіла боргу, 1200 долари США у якості пені за договором позики за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, а також 49 доларів США в якості 3 % річних за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, що в сумі складає 7249 доларів США.

Таким чином заборгованість за договором позики відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складається із: 6000 доларів США в якості тіла боргу, 1200 долари США у якості пені за договором позики за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, а також 49 доларів США в якості 3 % річних за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, що в сумі складає 7249 доларів США.

Ст. 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за договором позики, яка складається із 6000 доларів США в якості тіла боргу, 1200 долари США у якості пені за договором позики за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, а також 49 доларів США в якості 3 % річних за період з 21 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року, що в сумі складає 7249 доларів США, що еквівалентно на час ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ 191373 грн, 60 коп., ґрунтується на вимогах закону та підлягають стягненню з відповідачів в користь позивача в примусовому порядку.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

У зв`язку із задоволенням позову з відповідачів підлягають солідарно стягненню на користь позивача судові витрати по справі у розмірі 1937 грн., 59 коп.

Керуючись ст. ст. 525-527, 530, 554,625, 629, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст.12, 13, 81, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти у розмірі 7249 (сім тисяч двісті сорок дев`ять) доларів США, що еквівалентно на час ухвалення рішення згідно офіційного курсу НБУ 191373 (сто дев`яносто одна тисяча триста сімдесят три) гривні, 60 копійок, з яких 6000 (шість тисяч) доларів США тіло основного боргу, 49 (сорок дев`ять) доларів США сума 3% річних, 1200 (одна тисяча двісті) доларів США сума нарахованої пені.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір по справі в розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень, 59 копійок.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання в тридцятиденний термін з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Р. Б. Єзерський