Провадження № 2-з/761/333/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Орел П.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на публічних торгах -

В С Т А Н О В И В:

29 травня 2019 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на публічних торгах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 серпня 2007 року між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 190000,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_2 та акціонерним комерційним інноваційним банком "Укрсиббанк" було укладено договір іпотеки № 62504 від 31.08.2007 року. Згідно п.п. 1 вказаного договору іпотеки ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 62.4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 08.12.2011 року право вимоги за кредитним договором та договорами, що його забезпечують відступлено на користь АТ "Дельта Банк" згідно договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року. 25 грудня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про розірвання договору іпотеки №62504, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С. П. та зареєстровано в реєстрі за №10692. 30.12.2014 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування предмет іпотеки було подаровано матері ОСОБА_3 Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» з 03.03.2015 року та розпочато процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.На виконання постанови Правління Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» відкликано банківську ліцензію ПАТ «Дельта Банк» та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».Рішенням комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями від 25.09.2015 р., призначеної наказом №67 від 11.03.2015 року, затверджено результати перевірки, якою виявлено наступні правочини (договори), що є нікчемними згідно ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб : договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015 р., укладений з ТОВ «ФК «Сіагал»; договір від 25.12.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С. П. за реєстровим №10692 про розірвання договору іпотеки №62504, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого 31.08.2007 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л. М. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2016 року (справа №904/6352/16) визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Сіагал». Застосовано до відносин сторін наслідки недійсності договору. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26.09.2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14.03.2019 року, позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м. Київ, вул. Щорса, 36-б, ) до ОСОБА_2 , Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської державної адміністрації (м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ), третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання стороною договору, скасування державної реєстрації припинення обтяжень - задоволено. Визнано недійсним, укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» та ОСОБА_2 договір про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за №10692.Застосовано до відносин сторін наслідки недійсності договору про розірвання договору іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за №10692 шляхом визнання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за договором іпотеки №62504 від 31.08.2007 року. Скасовано державну реєстрацію припинення обтяжень від 25.12.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за договором іпотеки №62504 від 25.12.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. та зареєстрований в реєстрі за №10692, а саме: записів про припинення обтяження нерухомого майна іпотекою, записів про припинення обтяження нерухомого майна забороною відчуження щодо трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Однак 05.02.2019 року предмет іпотеки було відчужено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 не зважаючи на те, що ОСОБА_3 достовірно знала про вищевказане рішення суду. Таким чином, з урахуванням судових рішень договір іпотеки №62504 від 31.08.2007 року є дійсним. Невиконані грошові зобов`зання ОСОБА_2 за кредитним договором позивач вважає за необхідне задовольнити за рахунок вартості предмета іпотеки, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Одночасно із поданням позову, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на належну ОСОБА_1 квартиру, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості захисту прав позивача, оскільки у спірних правовідносинах банку чиняться перешкоди для реалізації його захищеного в судовому порядку права кредитора, у зв`язку з вилученням з державного реєстрц речових прав на нерухоме майно відомостей про публічне обтяження предмета іпотеки, відповідач не позбавлений можливості повторно здійснити відчуження іпотечного майна, що в майбутньому утруднить виконання рішення у даній справі.

Окрім того, позивач просив суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки вважав, що арешт на майно не спричинить жодного обмеження прав відповідача щодо користування їх майном до вирішення спору по суті.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову по даній справі щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та заявлений позивачем захід забезпечення позову щодо накладення арешту на вказану квартиру, яка є предметом іпотеки, є взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду зважаючи, що предмет іпотеки вже відчужений іпотекодавцем на підставі договору дарування від 30.12.2014 року на користь ОСОБА_3 та в подальшому 05.02.2019 року відчужений останньою на користь відповідача.

Позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача. Невжиття заходу до забезпечення позову може призвести до того, відповідач зможе відчужити спірне майно на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на судовий ефективний судовий захист.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до суттєвого обмеження прав відповідача на володіння та користування його майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у клопотанні щодо забезпечення позову, їх розумність та адекватність, наявність зв`язку між заходом до забезпечення позову (накладення арешту на квартиру) та предметом позовних вимог, суд вважає за можливе накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Відтак, суд приходить до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1-3 статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Разом із тим, суд не вбачає підстав вимагати від позивача забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

Разом із тим, суд роз`яснює учасникам судового розгляду, що згідно із вимогами ч. 6 статті 154 ЦПК України вони мають право подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову, яке вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву заяву публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації на публічних торгах - задовольнити.

Накласти арешт на належну ОСОБА_1 на праві власності (на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2019) квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані про стягувача: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", , адреса: 01133, м. Київ, вул. Щорса, 36б.

Дані про боржника: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову один рік.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

СУДДЯ М.А. РИБАК