ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 червня 219 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/1466/18

Головуючий у першій інстанції - Сташків В. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/570/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року у складі судді Сташківа В.Б., повний текст якого складений 13.02.2019 року в м. Ріпки Чернігівської області,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись з позовом до ОСОБА_3 про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності сторін та з врахуванням того, що позивачам належить по 1/6 частині будинку, що загалом складає 1/3 частину, просили визнати за ними право власності на його частину як на окреме домоволодіння, що складається із приміщень: веранда IV, тамбур V, житлова кімната 1-4, кухня 1-5, коридор 1-6, санвузол 1-7, кухня 1-8, погріб біля будинку а1-1, ганок а4, ганок а5, відповідно до проведеного 09.07.2018 року за № С-8137 висновку спеціаліста, а за відповідачем, якому належить 2/3 частин будинку, просили визнати за ним право власності на його частину як на окреме домоволодіння, що складається із приміщень: веранда ІІ, кладова ІІІ, передпокій 1-1, житлова кімната 1-2, житлова кімната 1-3, погріб з шийкою Б-1, навіс б-1, сарай Б-1, гараж Д-1, також просили присудити на користь ОСОБА_3 10 317 грн. 00 коп. компенсації за зменшення ідеальної частки у домоволодінні.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 1 200 грн. 00 коп., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 1 500 грн. 00 коп., витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 1 200 грн. 00 коп., стягнуто з відповідачів в дохід держави по 38 грн. 19 коп. недоплаченого судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на те, що, бажаючи спільно користуватись своїми частками у вигляді єдиної 1/3 частини, вони обрали спосіб захисту своїх прав саме у вигляді визнання права власності на певні окремі частини домоволодіння, що не суперечить ст. ст. 364, 367 ЦК України, суд же безпідставно не взяв до уваги, що позивачами не ставились вимоги про поділ будинку на три окремі ізольовані його частки, а заявлялись вимоги про поділ в межах 1/3 та 2/3 частин відповідно.

Не погоджуються і з вказівкою суду щодо відсутності в матеріалах справи дозволу виконкому місцевої ради як обов`язкової умови для переобладнання та перепланування житлового будинку, як однією із підстав відмови в позові, адже стаття 152 ЖК УРСР не передбачає обов`язку отримання документів, які дають право на виконання таких робіт при виділі частки або поділі будинку.

Вважають, що права відповідача при поділі будинку в цьому разі не будуть порушені, оскільки закон дозволяє поділити спірне майно з виплатою одному із співвласників відповідної компенсації.

В рішенні суд веде мову про самочинно збудований гараж під літ. Д-1, який пропонувався у висновку експерта відповідачу, хоча у даній справі самочинно збудованим є гараж під літ. Е-1, який, відповідно, поділу згідно з законом не підлягає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, звертаючи увагу на те, що позовні вимоги, з врахуванням висновку експерта від 09.07.2018 року, є такими, що суперечать положенням ст. ст. 356, 364, 367 ЦК України, крім того, вони фактично просять визнати за ними право власності на 39 % приміщень, що є більшим, ніж 1/3 частина у їх праві власності, а відповідач, в свою чергу, не згоден на виплату компенсації за зменшення його частки на спірний будинок. Також, ті кімнати, які просять отримати у власність позивачі є найбільш придатними для проживання, в них влаштоване опалення, електропостачання, а решта кімнат, які вони просять виділити відповідачу, не мають комунікацій, в них відсутній ремонт та меблі, а тому, на думку ОСОБА_3 , задоволення позову призведе до порушення його прав, оскільки відповідачу доведеться самостійно за власні кошти робити ремонт та проводити інші роботи.

Вислухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 1/2 частина, яка складається з 1/3 частини, тобто, 1/6 житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1195, виданого приватним нотаріусом Ріпкинського нотаріального округу Чернігівської області 02.08.2017 року, після смерті ОСОБА_4 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 належить на праві власності 1/2 частина, яка складається з 1/3 частини, тобто, 1/6 вказаного житлового будинку з надвірними будівлями, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 1197, виданого приватним нотаріусом Ріпкинського нотаріального округу Чернігівської області 02.08.2017 року, після смерті ОСОБА_4 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3 належить на праві власності 1/2 частина, яка складається з 2/3 частини, тобто 1/3 зазначеного житлового будинку, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2411, виданого приватним нотаріусом Ріпкинського нотаріального округу Чернігівської області 07.11.2013 року, після смерті ОСОБА_5 , що сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/3 частина цього ж будинку на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23.11.2016 року, ухваленого у справі за позовом ОСОБА_3 до Ріпкинської селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області про визнання права власності в порядку спадкування. Всього на праві власності відповідачу належить 2/3 частин спірного будинку.

Зазначені обставини підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, копіями свідоцтв про право на спадщину, рішенням суду у справі № 743/1312/16-ц (а. с. 14, 15, 16, 81-82, 122, 123-124).

Відповідно до висновку спеціаліста експертного будівельно - технічного дослідження щодо визначення варіанту поділу житлового будинку № С -8137 від 09.07.2018 року, наданого позивачами, на 1/3 частину будинку пропонувалось виділити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 такі приміщення: веранду IV, тамбур V, житлову кімнату 1-4, кухню 1-5, коридор 1-6, санвузол 1-7, кухню 1-8, погріб біля будинку а1-1, ганок а4, ганок а5; відповідачу на 2/3 частини будинку пропонувалось виділити такі приміщення: веранду ІІ, кладову ІІІ, передпокій 1-1, житлову кімнату 1-2, житлову кімнату 1-3, погріб з шийкою Б-1, навіс б-1, сарай Б-1, гараж Д-1. Частина будинку, що пропонувалась позивачам вартістю 71 637 грн. 00 коп., склала 39 %, а частина будинку для відповідача, вартістю 11233 грн. 00 коп., склала 61 %, отже, різниця у вартості приміщень з урахуванням часток сторін склала 10 317 грн. 00 коп. (а. с. 25-38).

Наданий відповідачем висновок експерта від 23.04.2018 року № 14-18 свідчить про те, що поділити в натурі житловий спірний будинок між співвласниками згідно часток 1/6, 1/6 та 2/3, відповідно до вимог ДБН неможливо (а. с. 67-76).

Також суд встановив, що ОСОБА_3 звертався до позивачів з проханням продати йому належну їм частку будинку, проте, останні не погодились.

Відповідно до статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Положеннями статті 364 Кодексу передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Статтею 367 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Із справи слідує, що позивачі заявили вимоги не про поділ або виділ майна із права спільної часткової власності за кожним відповідно до їх часток - по 1/6, а заявили вимоги про визнання права власності на окремі приміщення у спільному майні та просили при цьому врахувати, що вони бажають разом отримати у власність приміщення в межах 1/3 частини.

Отже апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав обрання неналежного способу захисту своїх прав у вигляді визнання права власності на частину житлового будинку як окремого домоволодіння з відповідними приміщеннями з врахуванням частки позивачів у праві спільної часткової власності, адже закон передбачає право на виділ або поділ майна у праві спільної часткової власності відповідно та в межах часток, належних кожному співвласникові і що у разі виділу або поділу у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ або поділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється, в той же час, законом не передбачено визнання права власності на окремі частини або приміщення у домоволодінні.

Висновки експертних досліджень, які були надані учасниками справи вірно не враховані судом, адже висновком від 09.07.2018 року № С-8137 визначений варіант поділу житлового будинку без вирішення питання про наявність технічної можливості виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників та ідеальна вартість визначалась виходячи із 1/3 частини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та 2/3 ОСОБА_3 ; а висновком від 23.04.2018 року № 14-18 встановлено, що поділити в натурі будинок між співвласниками згідно часток 1/6, 1/6, 2/3 відповідно до вимог ДБН неможливо. Суд правильно зазначив, що визначальним для виділу частки або поділу майна у натурі, що перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу або поділу відповідно до їх часток, а не порядок користування майном. Крім того, ОСОБА_3 не бажав і не надавав згоди на компенсацію вартості його частки.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і дійшов вірного висновку про відсутність підстав у їх задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду судових справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року № 12, визнавши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі недоліки у розгляді справи не вплинули на суть ухваленого рішення, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін. Водночас апеляційним судам необхідно враховувати, що законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань.

Тому доводи апеляційної скарги про помилковість вказівки суду в рішенні щодо поділу самочинно збудованого гаража під літ. Д-1, замість гаража під літерою Е-1, який і є самочинним згідно технічного паспорта на будинок, на суть рішення не впливають.

Посилання в скарзі на те, що суд зробив невірний висновок про відсутність у матеріалах справи дозволу виконавчого комітету місцевої ради як обов`язкової умови при виділі або поділі майна, також, в даному випадку, не впливає на законне, обґрунтоване та правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених вище.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року, а тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 07.06.2019 року.

Головуючий: Судді: