РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2019 року

м. Рівне

Справа № 567/1361/18

Провадження № 22-ц/4815/658/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камінського Р.І. на заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року, ухваленого в складі судді Венгерчук А.О., повний текст складений 05 лютого 2019 року, у справі № 567/1361/18

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить квартира, що розташована в АДРЕСА_1 . У вказаному вище житлі зареєстрований ОСОБА_2 , але не проживає в ньому з 2012 року.

Вказує, що реєстрація відповідача створює йому значні незручності, як власнику житла, оскільки відповідач не оплачує комунальні послуги за користування житлом, не здійснює у ньому поточного ремонту та не користується ним, окрім того він, як власник майна, позбавлений можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без його проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Острозького районного суду рівненської області від 29 січня 2019 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не проживає у спірному житлі з поважних причин. Оскільки з 15.04.2018 року перебуває у місцях позбавлення волі. А тому відсутні підстави для застосування положень ст.405 ЦК України.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що судом першої інстанції при вирішенні спору порушені норми матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджені докази та обставини справи, що мають значення для справи, просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Статтею 352ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається , що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.01.2018 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрований у вказаній квартирі, але фактично там не проживає з 2012 року про що свідчать довідка № 712 видана 08.05.2018 Оженинською сільською радою Острозького району Рівненської області, акт обстеження матеріально-побутових умов № 180 виданий 17.05.2017 Оженинською сільською радою Острозького району Рівненської області, та акт обстеження матеріально-побутових умов № 199 виданий 08.05.2018 Оженинською сільською радою Острозького району Рівненської області. (а.с.7,8,9)

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.08.2018 ОСОБА_2 засуджено до чотирьох років позбавлення волі, строк відбування покарання визначено рахувати з 10.08.2018, зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк покарання у вигляді позбавлення волі, призначений цим вироком, починаючи з 15.04.2018 .

Факт не проживання відповідача у спірному будинку також підтвердили допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК України та виходив з того, що позивач не довів ту обставину, що відповідач відсутній у будинку понад один рік без поважних причин.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житло.

Вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном ОСОБА_1 не заявляв.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

До такого висновку прийшов Верховний Суд в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 521/17805/16-ц.

Існування родинних відносин між сторонами (двоюрідні брати) не є підставою для задоволення позову. Закон передбачає існування сімейних відносин, а не родинних при застосуванні ст. 405 ЦК України.

Позивач не позбавлений права на пред`явлення позову про усунення перешкод в користуванні своєю власністю з підстав передбачених ст.ст.383, 391 ЦК України .

Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Камінського Р.І. задовольнити частково.

Заочне рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 червня 2019 року.

Головуючий :

Судді :