РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м. Кремінна

Справа № 414/963/19

Провадження № 2/414/311/2019

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючого судді Акулова Є.М.,

за участі секретаря судового засідання Дегтяренко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Кремінна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 29.01.2016 року. Згідно довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Кремінської міської ради Луганської області від 27.03.2019 року № 1671, за адресою: АДРЕСА_1 , також зареєстрована колишня дружина ОСОБА_2 . Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 16.12.2018 року, складеного власником житлового приміщення, з грудня 2017 року та по теперішній час відповідач за вказаною адресою не проживає, тобто понад один рік.

З огляду на це позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та ухвалення рішення. 06 червня 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд.

Суд, вислухавши пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні вказали, що колишня дружина ОСОБА_1 ОСОБА_5 дійсно не мешкає за місцем реєстрації з грудня 2017 року.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 29.01.2016 року (а.с. 9-10).

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 12.12.2017 року справа № 414/2157/17 (а.с. 11).

На даний час за вказаною вище адресою зареєстровані позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , а також діти ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (а.с. 12).

Як вбачається з акту встановлення фактичного місця проживання від 16.12.2018 року, колишня дружина ОСОБА_7 , 1991 року народження, за місцем реєстрації не мешкає з грудня 2017 року (а.с. 13)

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК УРСР ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Положення ст. 405 ЦК України мають посилання на те, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, вказаними нормами, а саме частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

При цьому частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що член сім`ї власника домоволодіння ОСОБА_1 його колишня дружина ОСОБА_2 - зареєстрована за зазначеною вище адресою та не мешкає більше року, платежів не сплачує, а тому є всі підстави для визнання її такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 , як такої, що не мешкає без поважних причин більше року за місцем реєстрації.

Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 405 ЦК України, ст.ст. 9, 150,156 ЖК УРСР та керуючись 10, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354, 355ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Є.М. Акулов