Провадження № 2-о/331/68/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненко М.В.

за участю секретаря Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні померлого, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні померлого, заінтересована особа Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додається до матеріалів заяви.

29 липня 1972 року між заявником, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у Зоринській міській раді Перевальського району Луганської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження. З 29 липня 1972 року почали проживати разом у шлюбі в місті Зоринськ, Перевальського району Луганської області, вести спільний бюджет та спільне господарство, купувати побутову техніку та різні речі.

Від шлюбу народились спільні діти, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

У 2015 році в наслідок бойових дій в Перевальському районі Луганської області були вимушені переїхати із зони АТО в м. Запоріжжя, де продовжили проживати разом за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО, копії яких долучені до цієї заяви, однак були зареєстровані за різними адресами, зокрема заявниця за адресою: АДРЕСА_3 , а померлий її чоловік, ОСОБА_2 , зареєстрований в АДРЕСА_4 .

Щомісячний розмір пенсії заявниці ОСОБА_1 складав 1615,91 грн., що підтверджується довідкою, а її померлого чоловіка - 7875,58 грн., які вони сумісно витрачали на оплату житла, придбання продуктів харчування, одягу та ліків.

Таким чином, пенсія її чоловіка безпосередньо витрачалась на її утримання, оскільки розмір пенсії заявниці не міг забезпечити її життєві потреби, з метою переходу на розмір пенсії її померлого чоловіка, у якого заявниця знаходилась на утриманні, змушена звернутись до суду з даною заявою.

21.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до Центрального об`єднаного УПФ України в м. Запоріжжя з заявою на переведення пенсії, а саме перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника померлого чоловіка, однак їй було відмовлено, копія листа відмови від 01.03.2019 року додається до заяви.

Листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя від 01.03.2019 р. за № 161/У-9 - заявниці по справі було відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, як непрацездатному члену сім`ї, яка перебувала на його утриманні, у зв`язку з тим, що надані нею документи не підтверджують факт реєстрації її з чоловіком за однією адресою на момент його смерті та заявниці було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту перебування заявниці на утриманні у померлого чоловіка.

За таких обставин, у заявниці дійсно існують перешкоди по реалізації нею права на отримання пенсії по втраті годувальника.

На підставі вищевикладеного просить суд заяву задовольнити та встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ., з 03.04.2015 р. до дня його смерті, до ІНФОРМАЦІЯ_1 та факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримані свого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на час його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.03.2019 року відкрито провадження та справу призначено до слухання на 16.05.2019 року на 15 год. 00 хв.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги, викладені у заяві, підтримала та просила їх задовольнити.

Представник Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя у судове засідання не з*явився. Надав суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути заяву на підставі документів, які знаходяться в матеріалах справи.

Суд, розглянувши заяву, вивчивши матеріали справи, вважає, що вона підлягає повному задоволенню, виходячи з обставин, зазначених заявником, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи в суді.

Відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України,окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності із вимогами ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування на утриманні.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1ст.76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно достатті 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у звязку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення»,члени сім*ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сімї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно з п. 2.11 Порядку, подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005р. № 22-1, а саме документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сімї, за який приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місць проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником) за однією адресою, видані згідно з вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

У разі неможливості надати такі документи факт, перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється в судовому порядку.

Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідка про реєстрацію місця проживання - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім*ї годувальника, які були на його утриманні.

З матеріалів справи вбачається, що 29.07.1972 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 » .

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі реєстрації смертей зроблено актовий запис № 956.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з 03.04.2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали сумісно за адресою: АДРЕСА_1 та вели спільне господарство. Також вказав, що ОСОБА_1 , заявниця по справі, перебувала на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки пенсія чоловіка була в кілька разів вище за пенсію дружини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до довідки з Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду м. Запоріжжя № 197 від 27.02.2019 року, ОСОБА_1 отримала пенсію у розмірі 1615,91 грн.

Відповідно до довідки Центрального об`єднаного управління пенсійного фонду м. Запоріжжя № 196 від 27.02.2019 року, розмір пенсії ОСОБА_2 становив: 7875,58 грн.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні чоловіка підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що заявник та померлий були подружжям, фактично проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Допомога, яка надавалася заявнику померлим чоловіком за час їх спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, зокрема, після виходу на пенсію, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування, оскільки дохід, що отримував померлий ОСОБА_2 у вигляді пенсії, значно перевищував розмір пенсії, яку отримувала ОСОБА_1 При цьому, суд враховує, що факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на отримання пенсії в разі втрати годувальника.

Керуючись ст. ст. 89, 258, 259, 263, 265, 315, 316, 318, 319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Центральне об`єднане управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя, про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні померлого - задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ., з 03.04.2015 р. до дня його смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на утримані померлого чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В. Антоненко