ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2129/19 Справа № 183/1527/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Гречишникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2018 АТ «Укргазвидобування» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просить стягнути з відповідача, в порядку регресу, суму виплаченої шкоди у розмірі 202536,97 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 працює водієм першого класу автомобіля КрАЗ-6444, державний номер НОМЕР_1 в ГПУ «Шеблинкогазвидобування» ПАТ «Украгазвидобування». 23.08.2017 року вироком Полтавського районного суду Полтавської області, який був залишений без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Цим же вироком суду, на виконання вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК України, з ПАТ «Укргазвидобування» в особі філії ГПУ «Шеблинкогазвидобування», як із власника транспортного засобу, стягнуто на користь потерпілого ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 9260,58 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн., судовий збір у розмірі 3000 грн. Позивач, як юридична особа, повністю відшкодували потерпілому шкоду, завдану з вини їх працівника, тому посилаючись на вимоги ст. 1191 ЦК України, з урахуванням часткової виплати страховою компанією суми страхового відшкодування, просить стягнути з відповідача зазначену вище шкоду (а.с.а.с.2-4,49-51,91-93).

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року у задоволенні позовних вимоги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, в порядку регресу - відмовлено (а.с. 140-144).

В апеляційній скарзі АТ «Укргазвидобування», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 147-151).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом 1 інстанції встановлено, вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23.08.2017 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено, визначено розмір завданої шкоди, і з ПАТ "Укргазвидобування" ГПУ «Шебелинкогазвидобування» на користь ОСОБА_2 стягнуто майнову шкоду у розмірі 9,260 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3000 грн. (а.с. 52-55).

ОСОБА_1 в період з 31.12.2010 року по 25.01.2018 року перебував у трудових відносинах з філією Газопромислового управління «Шебелинкогазвидобування» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (а.с. 14,15).

Матеріали справи містять копії платіжних доручень про перерахування ОСОБА_2 , згідно з вироком суду, 212260,58 грн. (а.с. 11,12).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено річний строк передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення з вимогою на підставі п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України. Крім того, вимог про стягнення з відповідача шкоди у розмірі середнього місячного заробітку, у відповідності до положень ст. 132 КЗпП України, не заявлено, а відтак, з огляду на диспозитивність цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України), суд позбавлений процесуальної можливості застосування положень ст. 132 КЗпП України, оскільки позивачем не було заявлено вимог з цих підстав.

Однак, із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають обставинам справи, які судом було неповно з`ясовано, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог (п. п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Так, відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата.

Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову.

Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню.

Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотньої вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством.

Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У відповідності до роз`яснень, визначених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КзпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Обґрунтовуючи поданий позов, позивач зазначив, що ОСОБА_1 завдано товариству матеріальної шкоди у розмірі 202 536,97 грн., у зв`язку із спричиненням дорожньо-транспортної пригоди. Також, позивач зазначає, що на підставі ст.ст. 1166, 1191 ЦК України, ст. 134 КЗпП України вони набули право зворотної вимоги до ОСОБА_1 , як особи, яка завдала шкоду.

З матеріалів справи вбачається, вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 23.08.2017 року, який ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06.12.2017 року залишений без змін, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі ст.75 КК України ОСОБА_1 звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_2 задоволено, з ПАТ "Укргазвидобування" ГПУ «Шебелинкогазвидобування» на користь ОСОБА_2 стягнуто майнову шкоду у розмірі 9,260 грн., моральну шкоду у розмірі 200000 грн., сплачений судовий збір у розмірі 3000 грн. (а.с.а.с.7-10,52-55).

ОСОБА_1 в період з 31.12.2010 року по 25.01.2018 року перебував у трудових відносинах з філією Газопромислового управління «Шебелинкогазвидобування» Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (а.с. 14,15).

Відповідно до копій платіжних доручень АТ «Укргазвидобування» в особі філії газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" 10 січня 2018 року перерахувало ОСОБА_2 , відповідно до вироку суду, 212260,58 грн. в рахунок відшкодування шкоди (а.с. 11,12).

Тобто, шкода, завдана винними діями відповідача, була відшкодована АТ ««Укргазвидобування» в особі філії газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" на підставі відповідного судового рішення, яке було виконане 10 січня 2018 року, регресний позов пред`явлений після виконання зазначеного судового рішення 22 березня 2018 року, а отже, регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сум третій особі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Разом із цим, за змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Згідно матеріалів справи та установлених в ній обставин, відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КрАЗ-6444 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом ПП-26 д/н НОМЕР_3 та виконуючи трудові обов`язки з ПАТ «Укргазвидобування» ГПУ Шебелинкагазвидобування» рухався по автодорозі Київ-Харків із сторони м. Полтави у напрямку м. Харкова. В цей час позаду нього у попутному з ним напрямку рухався автомобіль RENAULT LOGAN д/н НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 . Рухаючись по 357-му км вказаної автодороги, водій автомобіля КрАЗ-6444 д/н НОМЕР_1 з напівпричепом ПП-26 д/н НОМЕР_3 XT ОСОБА_1 перед виконанням маневру розвороту, в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху перед початком зміни напрямку руху керованого ним транспортного засобу не переконався у безпечності виконання маневру, що це буде безпечним та не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, в порушення вимог п. 10.4 Правил дорожнього руху не зайнявши відповідне крайнє ліве положення, почав виконувати маневр не з крайнього лівого положення на проїзній частині. При цьому, не надавши перевагу у русі водію автомобіля RENAULT LOGAN д/н НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 почав виконувати маневр розвороту, в результаті чого виїхав на смугу руху автомобіля RENAULT LOGAN д/н НОМЕР_4 , де відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів. У результаті даних порушень вимог Правил дорожнього руху, наслідком яких стала дорожньо-транспортна пригода, водій автомобіля RENAULT LOGAN д/н НОМЕР_4 ОСОБА_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 323 від 15.03.2017, отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів 1-5-го ребер зліва по косій (від середнє-ключичної до середнє-підкрильцевої лінії), зі зміщенням та розвитком лівобічного гемопневмотораксу з колабуванням лівої легені на 2/3 свого об`єму, підшкірної емфіземи, закритого уламкового перелому середньої третини правого стегна зі зміщенням; травматичного шоку тяжкого ступеню; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійних ран м`яких тканин тім`яної ділянки праворуч та лівої кисті; саден шкіри голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Кнап І.О. АТ «Укргазвидобування» в особі філії газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" відшкодував завдану шкоду на підставі вироку суду зв`язку з чим у позивача на законній підставі виникло право вимоги на відшкодування сплаченої суми за рахунок винної особи.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставин, які згідно з положеннями статті 137 КЗпП України є підставою для зменшення розміру відшкодування судом не встановлено.

Так, статтею 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Як встановлено матеріалами справи, предметом даного спору є саме відшкодування прямої дійсної шкоди, завданої АТ «Укргазвидобування», а тому відсутні підстави для врахування ступеню вини працівника і тієї конкретної обстановки, за якої шкоду було заподіяно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошові кошти у сумі 202 536,97 грн. (виплачене відшкодування шкоди на користь ОСОБА_2 згідно вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 28.08.2017 року по справі №545/1306/17-к).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 10 602,77 грн. (в суді 1 інстанції - 4183,91 грн. та в судді апеляційної інстанції 7418,86 грн.) (а.с.а.с.1, 154, 168).

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" грошові кошти у сумі 202 536,97 грн. (виплачене відшкодування шкоди на користь ОСОБА_2 згідно вироку Полтавського районного суду Полтавської області від 28.08.2017 року по справі №545/1306/17-к).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії газопромислове управління "Шебелинкагазвидобування" судовий збір у розмірі 10 602,77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: