Справа № 161/553/19
Провадження № 2/161/1080/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу і порядку стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про зміну способу і порядку стягнення аліментів.

Свій позов мотивує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем до 30.05.2014 року. Під час шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина постійно проживає з матірю.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 липня 2015 року (справа № 161/7184/15-ц) було ухвалено стягувати з позивача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області. На даний час заборгованість позивача станом на 28.12.2018 року становить 1240,51 грн.

На даний час виконавець нараховує аліменти згідно ч.3 ст. 195 СК України (виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості).

З 04.09.2017 року позивач ніде не працює, що підтверджується записами трудової книжки, крім того з 07.11.2017 року по 13.11.2018 року він отримував допомогу по безробіттю у Луцькому міському центрі зайнятості.

З огляду на вищенаведене, те, що ОСОБА_1 тривалий час має нерегулярний та мінливий дохід, а також не в змозі на даний час сплачувати аліменти в розмірі згідно рішення суду від 29 липня 2015 року, позивач просить змінити спосіб та порядок стягнення аліментів, а саме: стягувати з нього на користь відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1200 грн. щомісяця, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 29 січня 2019 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали.

Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили.

Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, вказував, що позов підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, на адресу суду подала заяву в якій просить здійснювати розгляд справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення.

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.07.2011 року. Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 30 травня 2014 року, що набрало законної сили, шлюб між ними було розірвано (а.с.5).

Відповідно до рішення Луцького міськрайонногого суду від 29 липня 2015 року судом було частково задоволено позов ОСОБА_2 та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 травня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6).

Згідно постанови державного виконавця Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області від 15.09.2015 року на виконання вказаного рішення було відкрито виконавче провадження № 48739935 (а.с.8).

З довідки Першого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області виданої на імя позивача вбачається, що станом на 28.12.2018 року його заборгованість по сплаті аліментів становить 1240,51 грн. (а.с.10).

Відповідно до відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 04.09.2017 року позивача було звільнено з останнього місця роботи, крім того з 07.11.2017 року по 13.11.2018 року він також отримував допомогу по безробіттю у Луцькому міському центрі зайнятості (а.с.11).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки) (постанова Верховного Суду № 61-41437св18 від 10 вересня 2018 року).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Зважаючи на те, що дохід позивача має мінливий характер та є нестабільним, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а також те, що позовні вимоги були у повному обсязі визнанні відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Крім того, при визначені розміру аліментів, суд у контексті визначення справедливого їх розміру також враховує такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру аліментів може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін.

Виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру аліментів,суд визначає розмір аліментів в сумі 1200 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що є достатнім для забезпечення потреб дитини з урахуванням всіх інших встановлених по справі обставин та фактично відповідає мінімальному розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Згідно з п. 23 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Керуючись ст. ст. 12, 13,77,81,89,141,263,264,265 430 ЦПК України, ст. 84, 150, 180-184, 191,192 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: 43018, м. Луцьк; вул. Львівська 130 /1; РНОКП: НОМЕР_1);

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання: 43017, м. Луцьк; вул. Шота Руставелі 11-А/4).

Дата складення повного тексту рішення 05 березня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_4