Номер провадження: 22-ц/813/4066/19
Номер справи місцевого суду: 2-1262/2003
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л.І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати у цивільних справах Драгомерецького М.М.,розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до спільного підприємства «Балагрошляхбуд» про визнання права власності на будівлі та техніку, -

В С Т А Н О В И В:

15 грудня 2003 року ОСОБА_2 звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовною заявою про визнання права власності на будівлю і техніку.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк скаржнику для усунення недоліків, але не більше 10-ти днів з дня отримання скаржником копії ухвали.

11 травня 2019 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року.

У заяві скаржник зазначає, що представник ОСОБА_1 - адвокат Івасишин В.П. 08 червня 2018 року звернувся до Балтського районного суду Одеської області з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, але у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я адвокат Івасишин В. знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Подільської міської лікарні з 09 червня 2018 року по 19 червня 2018 року з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ступеню та ІІІ ступеню, що підтверджується довідкою Подільської міської лікарні. Крім цього, адвокат Івасишин В.П. тривалий час знаходився на амбулаторному лікуванні, що позбавило скаржника своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року.

Також з 05 червня 2018 року по 26 червня 2018 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з приводу вірусного керато-кон`юктивіту правого ока, що підтверджується довідкою Подільської міської лікарні від 26 червня 2018 року.

Додатково скаржник у заяві про поновлення строку зазначає, що про порушення своїх прав та наявність рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року дізнався лише 30 січня 2019 року від працівників КП «Техінвентаризатор» Балтської міської ради.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до висновку, що у відкритті апеляційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ст. 294 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваного рішення) апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Положення частини 4 статті 357 ЦПК України визначають, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Зазначені у заяві на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року визнані судом неповажними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що про існування оскаржуваного рішення представнику скаржника стало відомо при зверненні із заявою про ознайомлення з матеріалами справи, а саме 08 червня 2018 року. Апеляційну скаргу подано 01 лютого 2019 року.

Перебування на стаціонарному лікуванні представника скаржника з 09 червня по 19 червня 2019 року, перебування на амбулаторному лікуванні скаржника з 05 червня по 26 червня 2018 року не перешкоджало реалізувати конституційне право на апеляційне оскарження після закінчення відповідного лікування. Однак вказаним правом ані представник скаржника, ані сам скаржник не скористувались.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України).

Відповідно до абз. 18 Постанови судової палати у цивільних та господарських справах ВСУ від 16.08.2017 року у постанові ВГСУ від 15.10.2015 року міститься висновок про те, що оскарження судових актів через значний проміжок часу, який суттєво перебільшує встановлений законом строк, означало б вихолощення права, встановленого судовим рішенням, та порушувало б принцип правової визначеності. Цей принцип стверджує, що жодна зі сторін не має права вимагати повторно відкриття провадження просто з метою повторного розгляду справи. Проста можливість існування двох точок зору на одне питання не є підставою для перегляду, про що неодноразово як вказується у постанові наголошував Європейський суд з прав людини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нелюбін проти Росії», заява № 14502/04).

У справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) Європейський суд постановив: правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності судових рішень. Скасування такого рішення після того, як воно набуло статусу остаточного та не підлягало оскарженню, є втручанням в право заявника на мирне володіння своїм майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, заява № 28342/95).

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом встановлено, що рішення Балтського районного суду Одеської області від 15 грудня 2003 року задоволено позов ОСОБА_2 25 грудня 2003 року рішення набуло чинності.

Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року, заява № 48553/99) в справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України», у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (аналогічний висновок мається також і в рішенні Суду по справі «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Європейський Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.

Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення (пункт 52 рішення).

За цих підстав Європейський Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 цього ж рішення).

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року необхідно відмовити.

Керуючись ч. 4 ст. 357 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 18 грудня 2003 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до спільного підприємства «Балагрошляхбуд» про визнання права власності на будівлі та техніку.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький