Дата документу 07.06.2019
ЄУ № 420/1833/18
Провадження №2/420/131/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар» про визнання недійсними договорів оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить:

- визнати недійсним договір землі б/н щодо земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , укладений 15.05.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «Айдар», зареєстрований 06.06.2007, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №69;

- визнати недійсним договір землі б/н щодо земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 6,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , укладений 15.05.2007 між ОСОБА_3 та ТОВ «Айдар», зареєстрований 06.06.2007, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №62.

- зобов`язати ТОВ «Айдар» повернути ОСОБА_3 належні їй земельні ділянки № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , та № 46 площею 6,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходиться на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_3 є власником земельних ділянок № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , та № 46 площею 6,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , розташованих на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. В 2017 році відповідач повідомив позивачу, що необхідно виготовити обмінні файли на належні земельні ділянки, та повернув позивачу другий примірник договорів оренди землі на вказані земельні ділянки. Під час огляду договорів оренди землі виявилося, що у договорі оренди землі б/н від 15.05.2007, зареєстрованому 06.06.2007 у Державному реєстрі земель, запис №69, та у договорі оренди землі б/н від 15.05.2007, зареєстрованому 06.06.2007 у Державному реєстрі земель, запис за №62, у розділах «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець» навпроти прізвища ОСОБА_3 стоять підписи не позивача, а зовсім іншої невідомої особи. Для встановлення цього позивач звернулася до Луганського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для виготовлення висновку експертного дослідження почерку та підписів. Після отримання вказаного висновку дійсно виявилося, що вказані договори були підписані не позивачем, а іншою особою. Вказані незаконні дії відповідача порушують право позивача на вільне розпорядження своїм майном, та свідчать про недобросовісність відповідача. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача вважає, що вищезазначені договори оренди землі не відповідають актам цивільного законодавства та підлягають визнанню недійсними відповідно до ст. ст. 215, 203 ЦПК України, оскільки укладені за відсутності волевиявлення позивача.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 08.11.2018 відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 07.12.2018.

У строк, визначений судом, від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, мотивований тим, що 15 травня 2007 року між позивачем та відповідачем були укладені договори оренди землі, під час укладення яких встановлення осіб (сторін договору оренди землі) та відповідність їх підпису проводилось секретарем Осинівської сільської ради Гапотченко О.М., про що зроблено відповідні записи на останніх сторінках договорів оренди землі, та підтверджено підписом цієї відповідальної особи та скріплено печаткою Осинівської сільської ради. Після чого договори оренди землі були подані до Центру Державного земельного кадастру Новопсковського району для проведення державної реєстрації, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи за № 69, № 62 від 06.06.2007. Договори оренди землі підписувалися позивачем в присутності секретаря Осинівської сільської ради Гапотченко О.М., а акти приймання-передачі земельних ділянок - у присутності землевпорядника Осинівської сільської ради ОСОБА_4 , про що є відповідні відмітки на договорах оренди землі та підписи в актах. Службові особи ТОВ «Айдар», які за дорученням керівника підприємства на той час займалися оформленням цих договорів оренди, не мали ні права, ні обов`язку встановлювати достовірність того чи іншого підпису. Так як для укладення договорів оренди потрібно було надати виключно оригінали паспорту та державного акту на право власності на земельну ділянку, тільки позивач може зробити припущення стосовно «невідомої особи», яка могла вчинити протиправні дії щодо позивача, якщо такі обставини взагалі мали місто. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодного доказу того, що відповідач примушував позивача укладати договори оренди землі, чинив протиправні дії щодо володіння позивачем її земельними ділянками, позбавляв права власності на ці ділянки та примусово їх відчужував. За весь період діючих договірних відносин ТОВ «Айдар» добросовісно та вчасно виконував умови договорів, зокрема, використовував орендовані земельні ділянки за цільовим призначенням, підвищував родючість землі, сплачував своєчасно та в повному обсязі орендну плату. Виплати орендної плати позивачу проводилися щорічно, починаючи з 2007 року, що підтверджується наявністю підписів позивача у відомостях на виплату грошей та видачу сільськогосподарської продукції. Також доказом того, що позивач визнавала договірні відносини з ТОВ «Айдар» є заяви до ТОВ «Айдар» написані власноруч, або особою, діючою за її довіреністю. Так, позивачем була надана довіреність від 06.08.2015, якою вона уповноважувала ОСОБА_5 отримувати орендну плату за 2 земельних паї в ТОВ «Айдар» за 2015 рік. За довіреністю ОСОБА_5 , уповноважена позивачем, підписувала додаткові угоди до договору оренди земельної ділянки № 44 від 15.05.2007 та до договору оренди земельної ділянки № 46 від 15.05.2007, про що на зворотній стороні додаткових угод є відмітка секретаря Краснопільської сільської ради про встановлення особи, діючої за довіреністю. Також, позивачем були направлені до ТОВ «Айдар» два листи - повідомлення від 20.10.2018 про відмову від підписання додаткових угод до договорів оренди землі № б/н від 15.05.2007 та два листи - повідомлення від 25.09.2017 про відмову від укладання додаткових угод до договорів оренди землі № б/н від 15.05.2007, зареєстрованих 06.06.2007 за № 69, № 62. Представник відповідача посилається на те, що позивач визнавала існуючи договірні відносини з ТОВ «Айдар» та використовувала своє право як орендодавця, а саме: направляла листи, подавала заяви, надавала довіреності для отримання орендної плати та підписання додаткових угод від її імені, вчасно та в повному обсязі отримувала орендну плату за вказані земельні ділянки. За таких підстав, посилаючись на те, що станом на день звернення до суду, строк позовної давності сплив, тобто пройшло більше трьох років з того моменту, коли позивач могла дізнатися про порушення її права, представник відповідача просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю.

07 грудня 2018 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що позивач дійсно давала довіреність ОСОБА_5 , якою уповноважувала її отримати орендну плату за два земельні паї в ТОВ «АЙдар» за 2015 рік, а також погодити від її імені заяви, одержувати довідки та документи, розписуватися та виконувати будь-які інші дії, пов`язані з виконанням даного доручення. Таким чином, ОСОБА_5 не була наділена правом вчиняти підпис у додатковій угоді до договору оренди земельної ділянки № 44 від 15.05.2007, тим більше, що такий договір не укладався. ОСОБА_5 взагалі не мала повноважень на вчинення підпису у договорі оренди землі від імені позивача. Щодо додаткових угод до договорів оренди землі, представник позивача посилалася на те, що довіреність, видана позивачем на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрована Донцівською сільською радою 06.08.2015 за № 246, в той час як додаткові угоди датовані 05.01.2015, раніше ніж довіреність. Крім того, права оренди ТОВ «Айдар» згідно вказаних додаткових угод не зареєстровані в Єдиному державному реєстрі прав та обтяжень, отже не набули чинності, і підписані особою, яка не мала достатнього обсягу повноважень на вчинення даного правочину. Представник позивача також посилається на те, що факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження позивача з умовами спірних договорів оренди і не створює для позивача правових наслідків. Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначила, що позивач виявила, що підпис у договорах оренди землі від 15.01.2007 вчинений не нею, у 2017 році, коли виникло питання укладення додаткових угод до вказаних договорів оренди. Отже, початком перебігу строку позовної давності є 2017 рік. До вказаного періоду позивач вважала, що договори оренди землі були підписані нею в іншій редакції, а тому не мала уявлення, що відповідач зареєстрував договори оренди в іншій редакції, які підписані невідомою особою.

07 грудня 2018 року підготовче судове засідання відкладено до 08.01.2019 у зв`язку з наданням відповідачу часу для ознайомлення з відповіддю на відзив.

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 08 лютого 2019 року.

08 лютого 2019 року судом постановлено ухвалу про визнання явки позивача ОСОБА_3 обов`язковою в судове засідання, для дачі особистих пояснень, судовий розгляд справи відкладено до 05 березня 2019 року.

05 березня 2019 року судове засідання відкладено до 09 квітня 2019 року у зв`язку з неявкою позивача.

09 квітня 2019 року судове засідання відкладено до 07 травня 2019 року за клопотанням позивача та її представника.

07 травня 2019 року судовий розгляд відкладено до 29 травня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, посилаючись на ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України просила застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити позивачу з цих підстав.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 , виданим Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 130 від 23.06.2003. Цим актом визначені межі та місце розташування земельної ділянки.

Також, позивач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 6,6400 га, кадастровий номер НОМЕР_4 , цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6 , виданим Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 128 від 23.06.2003. Цим актом визначені межі та місце розташування земельної ділянки.

15 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Айдар» укладений договір оренди землі без номера, предметом якого є земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, у тому числі ріллі 5,5100 га, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, строком на 15 років. Зазначений договір оренди землі був зареєстрований у Новопськовському РРО, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 06.06.2007 за №69.

15 травня 2007 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ТОВ «Айдар» укладений договір оренди землі без номера, предметом якого є земельна ділянка № НОМЕР_3 площею 6,6400 га, у тому числі ріллі 6,6400 га, яка розташована на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, строком на 15 років. Вказаний договір оренди землі був зареєстрований у Новопськовському РРО, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 06.06.2007 за №62.

Згідно з п.43 оспорюваних договорів, які є ідентичними за своїм змістом, вони набирають чинності після підписання сторонами та їхньої державної реєстрації.

На підставі актів приймання-передачі земельних ділянок без зазначення дати їхнього складання, орендодавець передав зазначені вище земельні ділянки у користування орендарю.

Позивач заперечує підписання вищезазначених договорів оренди землі, які були зареєстровані в органах Держземкадастру.

Згідно з висновком експерта Луганського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за результатами почеркознавчого експертного дослідження №19/113/6-4/4 від 29.08.2018, проведеного за заявою позивача, підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у розділі «Підписи сторін», у графі «Орендодавець» зліва від прізвища ОСОБА_3 , у типовому договорі оренди землі б/н від 15.05.2007 щодо оренди земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 5,5100 га, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Айдар», а також підпис від імені ОСОБА_3 , розташований у розділі «Підписи сторін», у графі «Орендодавець» зліва від прізвища ОСОБА_3 , у типовому договорі оренди землі б/н від 15.05.2007 щодо оренди земельної ділянки № НОМЕР_3 площею 6,6400 га, укладеному між ОСОБА_3 та ТОВ «Айдар», виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Висновок почеркознавчої експертизи за №19/113/6-4/4 від 29.08.2018 є належним та допустимим доказом, який отриманий у відповідності до встановленого порядку, містить інформацію щодо предмета доказування (виконання підпису в договорах оренди землі б/н від 15.05.2007 не самою ОСОБА_3 як орендодавцем, а іншою особою). При цьому, відповідачем ТОВ «Айдар» не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначеного висновку експерта, який відповідає вимогам чинного законодавства, є обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір.

У відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Нормативне закріплення принципу свободи договору у ст.627 ЦК України полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вільність укладення договору визначається тим, що особа договору на власний розсуд вирішує питання про вступ у договірні відносини. Це, зокрема, передбачає відсутність примусу на вступ до певних договірних відносин. Сторони самостійно, незалежно один від одного і від держави вправі вирішувати питання про вступ між собою у договірні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, зі змісту вищезазначених положень закону вбачається, що наявність волевиявлення особи має бути обов`язкова, особа має бажати настання правових наслідків за укладеним договором, набувати права та обов`язки, що витікають з умов договору.

Частиною 3 ст. 215 ЦПК України визначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, наведені фактичні обставини, які встановлені судом на підставі належних і допустимих доказів, вказують на те, що оспорювані договори оренди землі від 15.05.2007 укладено за відсутності вільного волевиявлення позивача ОСОБА_3 , як власника земельних ділянок, що, з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, є підставою для визнання зазначених договорів недійсними з моменту їх укладання.

З огляду на викладене, оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає доведеними обставини порушення права позивача на вільне волевиявлення щодо укладання договорів оренди землі.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена вище правова позиція викладена ВСУ у справі за №6-2469цс16.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_3 , починаючи з 2007 року щороку отримувала плату за користування (орендну плату) земельними ділянками від орендаря, який з того часу користується земельними ділянками. Тобто, з 2007 року передбачені оспорюваними договорами зобов`язання виконувалися обома сторонами.

Наявність особистих підписів у відомостях про одержання орендної плати, про що зазначав відповідач, позивачем не заперечувалася та не спростовувалася.

Судом також встановлено, що 06.08.2015 позивач видавала довіреність на ім`я ОСОБА_5 , якою уповноважила останню отримати орендну плату за два земельні паї в ТОВ «Айдар» за 2015 рік. Зазначена довіреність посвідчена головою Донцівської сільської ради Новопсковського району Носовим А.С., зареєстрована в реєстрі за № 246.

Отриманням орендної плати позивач фактично визнавала та схвалювала наявність потягом більш ніж десяти років договірних правовідносин з ТОВ «Айдар» на умовах оспорюваних договорів.

Про існування договорів з іншими умовами чи наявність інших текстів договорів з власним підписом, позивач та її представник в судовому засіданні належними та допустимими доказами, відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, не довели, і судом такі факти не встановлені.

Посилання позивача та її представника на те, що про порушення своїх прав позивач дізналася лише в 2017 році, суд вважає безпідставними. Позивач протягом усього часу розгляду справи надавала неоднозначні пояснення щодо обставин того, коли саме їй стало відомо про наявність спірних договорів оренди землі. Так, в позовній заяві представник позивача зазначила, що позивач виявила, що підписи у спірних договорах оренди землі виконані не нею, у 2017 році, коли відповідач повідомив, що необхідно виготовити обмінні файли на належні земельні ділянки, та повернув позивачу другий примірник договорів оренди землі. У відповіді на відзив представник позивача посилалася на те, що позивач виявила, що підпис у договорах оренди землі від 15.05.2007 вчинений не нею, у 2017 році, коли виникло питання укладення додаткових угод до вказаних договорів. В той же час, під час особистих пояснень в судовому засіданні 07.05.2019 позивач пояснила, що ще в 2008 році отримала свої примірники оспорюваних договорів оренди та залишила їх за місцем проживання своєї матері, при цьому не ознайомившись з їхнім змістом.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власниками забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Виходячи із наведених норм законодавства, власник земельних ділянок, одержуючи протягом десяти років орендну плату за користування ними орендарем, має за умови належної поведінки, можливість знати про факт існування та умови договорів, на підставі яких приймає виконання зобов`язання від іншої сторони.

Статтею 3 ЦК України однією із основних засад цивільного законодавства визначено добросовісність.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

В даній справі орендодавець з певних причин власноручно не підписала договори оренди землі, які виконувала протягом більш ніж десяти років.

Оспорювання договорів оренди землі орендодавцем суперечить його попередній поведінці (отримання плати за користування земельними ділянками потягом тривалого часу) та доктрині venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).

З огляду на вищевикладене, з урахуванням тієї обставини, що судом не встановлено факту існування договорів з іншими умовами, наявності інших текстів договорів з власними підписами позивача, суд приходить до висновку, що позивач достовірно знала про наявність укладених від її імені 15.05.2007 договорів оренди землі з ТОВ «Айдар» щонайменше у 2008 році, коли отримала свої примірники оспорюваних договорів оренди землі і як власник земельних ділянок повинна була ознайомитися з їх змістом, та відповідно виявити, що підписи у договорах належать іншій особі.

З позовом про визнання недійсними договорів оренди землі позивач звернулася до суду у жовтні 2018 року.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Аналізуючи наведені правові норми, суд дійшов висновку про те, що, не зважаючи на наявність порушеного права позивача на вільне волевиявлення щодо укладання договорів оренди землі, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності у три роки на визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки, позивач звернулася до суду із позовом 24 жовтня 2018 року, тобто із спливом встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене, враховуючи заяву представника відповідача ТОВ «Айдар» про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_3 у зв`язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог судовий збір, понесений позивачем при зверненні до суду, відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айдар» про визнання недійсними договорів оренди землі та зобов`язання повернути земельні ділянки відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , виданий 13.08.1998 Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , яка здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1633 від 21.05.2019, договору про надання правничої допомоги від 27.05.2019, адреса: вул.Українська, 216, смт. Новопсков Луганської області.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Айдар», , місцезнаходження: вул. Шкільна, 10, с. Красне Поле Марківського району Луганської області.

Представник відповідача: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_9 , виданий 25.02.2004 Марківським РВ УМВС України в Луганській області, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Новопсковський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 29 травня 2019 року.

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 07 червня 2019 року.

Суддя: В.В. Пронька