Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2019 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області в складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Дудка Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дії неправомірними та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий виклад позовних вимог.

У червні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які діють в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дій неправомірними та виселення (т.1 а.с.69-71). Позовна заява мотивована тим, що 20 квітня 2006 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №ZPDNGK00002142, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 21 496,00 доларів США на строк до 17 квітня 2026 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 того ж дня уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв. м, житловою площею 45,60 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит, однак останній, в порушення умов договору вчасно не сплачує грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з чим, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі виданого судом виконавчого листа відкрито виконавче провадження.

Однак позивач дізнався, що згідно довідки про склад сім`ї від 06 червня 2016 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Вказані дії іпотекодавця позивач вважає порушенням умов іпотечного договору, зокрема пункту 17.12 договору іпотеки, згідно якого передбачено право

іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Банк не надавав своєї згоди на реєстрацію вказаних осіб за адресою предмету іпотеки, у зв`язку з чим вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом його прав та повинне відбуватись на підставі рішення суду.

У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати дії ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки членів його сім`ї без згоди Банку неправомірними і вчиненими з порушенням вимог законодавства, та виселити неправомірно зареєстрованих осіб, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , які зареєстровані та проживають у вказаній квартирі, яка є предметом іпотеки, із зняттям цих осіб з реєстраційного обліку в органі МВС України до повноважень якого входять питання громадянства, еміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку.

2. Рух справи, процесуальні дії суду по справі.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня

2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , з квартири (предмет іпотеки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , до ПАТ КБ «ПриватБанк», Запорізького регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк», Дніпрорудненського відділення філії Запорізького регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 , третя особа - Василівська районна державна адміністрація Запорізької області в особі служби у справах дітей, про визнання недійсним пункту іпотечного договору відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року та постанова Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня 2018 року в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» скасовані та направлені в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 липня 2017 року та постанова Апеляційного суду Запорізької області від 23 січня

2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , залишені без змін.

14 травня 2019 року цивільна справа надійшла до Василівського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року цивільна справа прийнята до розгляду в частині позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дії неправомірними та виселення, в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суді від 12 липня 2019 року закрито підготовче судове засідання та справа призначена до розгляду по суті.

В судові підготовчі і судові засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовчі судові засідання, призначені на 06 червня 2019 року, 12 липня 2019 року, та судові засідання, призначені на 22 серпня 2019 року, 27 вересня 2019 року не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , проте судові повістки повернуті з відміткою «інші причини невручення». Також відповідачі викликалися в судове засідання на 27 вересня 2019 року в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Василівської РДА в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи просив прийняти рішення в інтересах дітей.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

3. Фактичні обставини встановлені судом, застосовані судом норми права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, оскільки провадження у даній цивільній справі відкрито 09 листопада 2016 року, справа надійшла на новий розгляд після скасування рішення першої інстанції і постанови апеляційної інстанції, зазначена цивільна справа повинна розглядатися за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судвважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що 20 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZPDNGK00002142, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 18000 доларів США строком до 17 квітня 2026 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором (т.1 а.с.72).

20 квітня 2006 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею

80,60 кв.м, житловою площею 45,60 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.74-76).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 квітня

2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , треті особи:

ОСОБА_3 , приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Бесараб А. О., рада з опіки та піклування Дніпрорудненської міської ради Запорізької області, служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації, сектору групи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Василівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області, ГУ МВС України в Запорізькій області, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим

20 квітня 2006 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 квітня 2006 року №ZPDNGK00002142, а саме: квартиру, загальною площею 80,60 кв. м, житловою площею 45,60 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаної квартири Банком з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем. Встановлено початкову ціну реалізації ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаної квартири в розмірі не менше ринкової вартості. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.77-80).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 17.7 договору іпотеки від 20 квітня 2006 року, на порушення якого посилається Банк і яким обґрунтовує заявлені вимоги, встановлений обов`язок іпотекодавця не передавати майно в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або у безоплатне користування, не здійснювати їх відчуження або інше розпорядження майном без письмової згоди іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 17.12 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язується не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 18 договору іпотеки від 20 квітня 2006 року зазначено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов`язання, передбаченого пунктами 17.2, 17.3, 17.4, 17.7 цього договору, він сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 100 % від вартості предмета іпотеки, зазначеної у пункті 10 цього договору.

Отже, сторонами у договорі іпотеки визначено правові наслідки у випадку порушення іпотекодавцем зобов`язань, передбачених пунктом 17.7 договору.

Відповідно до довідки про склад сім`ї від 06 червня 2016 року №339 за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: з 04 липня 2006 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; з 24 квітня 2008 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; з 21 травня 2008 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.81).

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Крім того зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених Законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що зареєструвавшись у спірній квартирі, відповідачі порушили пункт 17.12 договору іпотеки, згідно з яким іпотекодавець зобов`язався не надавати документи у відповідні держоргани з метою реєстрації будь-яких осіб у предметі іпотеки без письмової згоди на це іпотекодержателя та нотаріального посвідчення згоди цих осіб на їх виселення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, відповідачем було порушено умови договору іпотеки, позивач вважає, що відповідачі зареєстровані у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, з порушенням вимог чинного законодавства, а тому, посилаючись на вимоги ст.ст.7,8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слід визнати дії ОСОБА_1 щодо реєстрації відповідачів у предметі іпотеки неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, а також виселити неправомірно зареєстрованих відповідачів з квартири зі зняттям з реєстраційного обліку в органах МВС України.

Позивачем ні в позовній заяві, ні в ході судового розгляду справи не зазначено, які саме із зазначених дій вчинив іпотекодавець, що підпадають під дію п.17.7 договору іпотеки, не додано жодних доказів на підтвердження зазначених дій.

Будь-яких правових підстав для зняття відповідачів з реєстраційного обліку та виселення, передбачених договором або законом, ПАТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві не навів, а наведені в обґрунтування позовних вимог норми статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» таких підстав не містять.

Суд приймає до уваги, що укладений іпотечний договір не містить умов та порядку виселення іпотекодавця та членів його сім`ї з наданої в іпотеку квартири у зв`язку з порушенням умов договору щодо реєстрації будь-яких осіб в предметі іпотеки, тобто обраний позивачем спосіб захисту умовами договору не передбачений.

Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві».

Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах, а також закон має передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності.

Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується. (Справа «Кривицька і Кривицький проти України», заява №30856/03, §41,42,43,44, рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно положень ч.3,4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з відповідним позовом кожна особа має вчиняти таку дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості тлумачиться є основоположним принципом судочинства.

Позивач фактично самоусунувся від доведення своїх вимог у суді, обмежився тими письмовими доказами, які були додані до позовної заяви під час попереднього судового розгляду справи. Будь-яких клопотань про долучення додаткових доказів, уточнення позовних вимог суду не заявляв, від участі у судовому засіданні ухилився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Отже, подавши заяву про розгляд справи без участі представника, позивач взяв на себе ризик настання наслідків для нього, чим позбавив себе можливості вчасно відреагувати на обставини, які були з`ясовані в судовому засіданні, та з урахуванням попередніх рішень суду уточнити позов в частині його правового обґрунтування, заявити клопотання, надати додаткові докази.

Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами і лише в межах заявлених вимог та з урахуванням обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.

Позивач не заявляв вимоги про виселення відповідачів з інших підстав, в тому

числі з підстав, передбачених положеннями статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР.

Враховуючи обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, обраний позивачем спосіб захисту шляхом визнання дій ОСОБА_1 щодо реєстрації у предметі іпотеки неправомірними та вчиненими з порушенням умов законодавства, та виселення неправомірно зареєстрованих відповідачів з квартири (предмету іпотеки), зі зняттям з реєстраційного обліку, не ґрунтується на законі або договорі, а тому зазначені позовні вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідно до ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1378 грн. розподілу між сторонами не підлягає.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про визнання дії неправомірними та виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 08.10.2019 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова