КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/13222/16-ц

06 червня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Пікуль А.А.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з жовтня 2011 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 06.05.2016 року було розірвано.

За час перебування в шлюбі ними за спільні кошти було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що право власності на вказану квартиру зареєстроване за відповідачем, просила здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: виділити у її власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , виділити у власність відповідача 1/2 частину вказаної квартири. Також стягнути з відповідача на її користь судовий збір за подання позову в сумі 7690 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 275,61 грн., судовий збір за подання заяви про витребування доказів в сумі 320 грн. та витрати на проведення оцінки вартості квартири в сумі 800 грн., а всього 9085,00 грн.

Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено.

Проведено поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9 085, 00 грн.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду, 06 травня 2019 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини справи, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального права. Зазначав, що позовні вимоги є надуманими та необґрунтованими, оскільки спірну квартиру він придбав за особисті кошти, так як не мав житла. 26.12.2013 року він уклав договір купівлі-продажу заставної №1029-13БВ з ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» на придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 . Після введення будинку в експлуатацію він оформив право власності на вказану квартиру.

Зазначав, що його дохід не давав можливості придбати житло, а тому кошти для купівлі квартири були отримані ним від батьків та позичені саме для придбання квартири і були його особистими коштами. Для оплати першого внеску за квартиру в сумі 312 750 грн. він особисто позичив кошти у ОСОБА_3 в сумі 38000 дол. США, що підтверджується розпискою. Всі платежі він сплачував особисто, а проплати в червні та липні 2016 року в сумі 80000 грн. він здійснив за кошти, надані його батьками, що підтверджується нотаріально засвідченими письмовими показами його матері ОСОБА_4 .

Позивач, у свою чергу, жодним чином не підтвердила своєї участі в придбанні спірного майна.

Посилався також на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, так як його не було повідомлено судом про час та місце розгляду справи. Повістка про виклик в судове засідання 04.12.2018 року йому взагалі не направлялася. При цьому суд першої інстанції, повідомляючи про розгляд справи 04.12.2018 року в якості його представника адвоката Бербен Тетяну Василівну, не звернув увагу на те, що термін дії договору про надання адвокатських послуг з ОСОБА_5 закінчився та в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують повноваження його представника.

Крім того, відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині стягнення з нього на користь позивачки судових витрат в сумі 9085 грн., оскільки позивачкою такий розмір судових витрат не підтверджений належними доказами, а стягнення з нього витрат на проведення оцінки вартості квартири порушує вимоги ст.ст.76,77, 140, 141 ЦПК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Слаутіна Тетяна Василівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Конопат Микола Іванович в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.10.2011 року серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_7 . (а.с.5)

06 травня 2016 року шлюб між сторонами у справі було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 06.06.2016 року серії НОМЕР_2 . (а.с.6)

Сторонами не заперечується, що під час перебування у шлюбі було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав. (а.с.7)

Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, ОСОБА_2 посилалася на те, що спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана під час їх перебування в зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між подружжя в рівних частках та просила визнати за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину даної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, визнаючи за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , визнаючи за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що вказана квартира придбана сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому, відповідно до вимог ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності, частки подружжя у спільному майні є рівними.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, оскільки вони зроблені судом з порушенням норм процесуального права, так як відповідача ОСОБА_1 судом першої інстанції не було в установленому законом порядку повідомлено про час та місце розгляду справи 04 грудня 2018 року і доводи його апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси відповідача ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляв адвокат Бербен Тетяна Василівна на підставі договору про надання адвокатських послуг від 25 травня 2017 року. (а.с.113-114)

Пунктом 6.1. даного договору передбачалося, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом місяця, за домовленістю сторін термін договору продовжується про що укладається додаткова угода.

Матеріали справи не містять доказів того, що між відповідачем та адвокатом Бербен Т.В. була укладена додаткова угода про продовження строку дії договору, а тому термін дії договору про надання адвокатських послуг від 25 травня 2017 року сплинув 25 червня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що повідомлення про розгляд справи 04.12.2018 року було безпідставно вручено 05.09.2018 року адвокату Бербен Т.В., як його представнику, так як на цей час її повноваженні закінчились, колегія суддів вважає обгрунтованими.

Стороною позивача не надано доказів на спростування зазначених доводів апеляційної скарги щодо припинення представництва інтересів відповідача в суді адвокатом Бербен Тетяною Василівною на час отримання повідомлення про розгляд справи та ухвалення оскаржуваного рішення.

Крім того, за змістом ст. 130 ЦПК України належним повідомлення учасника справи про час, дату і місце судового засідання є розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення.

Разом з тим, матеріали справи не містять даних про надсилання та одержання судової повістки особисто відповідачу про явку в судове засідання 04 грудня 2018 року, в якому було ухвалено оскаржуване заочне рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був в установленому законом порядку повідомлений судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи 04.12.2018 року є обґрунтованими та суд першої інстанції дійсно допустив порушення норм процесуального права в частині повідомлення відповідача про день та час слухання справи.

Пунктом 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.3. ч.3 даної статті, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи те, що справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача ОСОБА_1 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце розгляду справи та те, що апелянт обґрунтовує свою апеляційну скаргу саме таким порушенням норм процесуального права, здійсненим судом першої інстанції , колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року та ухвалення нового судового рішення, так як вказані порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Вирішуючи справу по суті колегія суддів враховує наступне.

Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент» було укладено договір купівлі-продажу заставної №1029-13-БВ на придбання двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 . (а.с.96-100)

Згідно п.6.1 договору купівлі-продажу заставної, договірна ціна продажу ЦП становить 781 873,89 грн. Перший платіж за ЦП становить 312 749,56 грн. Оплата за ЦП здійснюється покупцем за графіком платежів ( Додаток 1 до договору) ( п.6.2 договору).

З додатку № 1 до вказаного договору вбачається, що перший платіж за заставну підлягає сплаті до 30.12.2013 року, а наступні щомісячні платежі в сумі 19 546,85 грн. повинні сплачуватись з лютого 2014 рок по 30 грудня 2015 року.

31.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю " Фірма Інтергал" та ОСОБА_1 було укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н.М. 31.08.2015 та зареєстрований в реєстрі за № 1492.

За умовами п.2.1 вказаного договору ТОВ «Фірма «Інтергал» передає у власність ОСОБА_1 квартиру, яка належить товариству на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 , виданого Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві 0.08. 2015року.

Відповідно до вимог п.2.3 договору міни, в обмін ОСОБА_1 передає у власність ТОВ " Фірма Інтергал" заставну(неемісійний борговий цінний папір, випущений 25.12.2013, номінальною вартістю 750434,63 грн.) з подальшим її погашенням.

За домовленістю сторін договірна вартість квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м, жилою площею 33,3 кв.м., становила 757938,98 грн. ( п.3.2)(а.с.69-74)

У п. 4.5. вказаного договору зазначено, що оскільки заставна придбана відповідачем у період зареєстрованого шлюбу, цей договір укладається за згодою другого з подружжя - ОСОБА_2 (а.с.105). Квартира, яка стане власністю відповідача в результаті обміну на заставну, належатиме останньому на праві спільної сумісної власності, як така, що набута під час шлюбу.

31.08.2015 року зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. (а.с.7)

Відповідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4,5) житло, земельна ділянка, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його/її приватизації.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження факту придбання спірної квартири за власні кошти та за запозичені ним особисто кошти, ОСОБА_1 було надано розписку від 26 грудня 2013 року та нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 , копію квитанції № 2441 від 27 грудня 2013 року на суму 312 750,00 грн.- внесок коштів на рахунок фіз.осіб на поточний рахунок фізичної особи від ОСОБА_1 та копію квитанції № 28674020 від 16 липня 2015 року про сплату 19 546,85 грн. за іменний цінний папір ( заставну) згідно договору купівлі-продажу заставної № 1029-13-БВ від 26.12.2013 року, платник ОСОБА_8 В.

Аналізуючи вказані докази в сукупності з іншими доказами у справі, колегія суддів приходить до наступного.

Так, з розписки від 26 грудня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1 особисто одержав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 38000 дол. США, що становить 316 000 грн. для власного придбання квартири, будівництво якої не завершено, за будівельною адресою: АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу заставної №1029-13-БВ від 26.12.2013 року, укладеним між ним та ТОВ «Компанія з управління активами «Крістал Ессет Менеджмент». Зобов`язався особисто повернути гроші в доларах США в повному обсязі своєчасно до 26 грудня 2018 року . (а.с.150)

Статтею 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, якщо на час придбання в шлюбі майна використовувалися запозичені кошти одним із подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою приватною власністю одного з подружжя.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що договір позики укладався не в інтересах сім`ї, а в інших цілях.

Також апелянтам не надано доказів на підтвердження своїх доводів про те, що всі платежі здійснювалися безпосередньо ним, з власного рахунку та особистими коштами.

Матеріали справи не містяться доказів коли і в якому розмірі повертались запозичені грошові кошти за розпискою від 26 грудня 2013 року, подружжям чи особисто відповідачем, походження коштів, сплачених в рахунок погашення боргу.

Крім того, ОСОБА_1 не порушувалося питання про розподіл боргових зобов`язань.

Щодо заяви ОСОБА_4 , яка є матір`ю відповідача, посвідченої 24 січня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрованої в реєстрі №99 колегією суддів враховується наступне.

Даною заявою ОСОБА_4 підтверджує, що власного житла у ОСОБА_1 не було, тому у грудні 2013 року він придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , будівництво якої велося. Сімейне життя з ОСОБА_2 в нього не склалося. Він самостійно сплачував щомісячні платежі, а для оплати першого внеску позичив кошти. Цей фінансовий тягар йому було складно сплачувати. Вона з чоловіком, мають будинок в селі та ведуть господарство і тому в червні 2015 року вона надала сину всі сімейні збереження та позичені у рідних кошти в сумі 80000 грн. Це надало її сину можливість розплатитися з забудовником та в серпні 2016 року оформити право власності на квартиру. (а.с.151)

Разом з тим, статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Заява ОСОБА_4 , посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрована в реєстрі №99, не є належним та допустимим доказом підтвердження факту передачі, отримання коштів, в розумінні статей 77,78 ЦПК України. Вказана заява є лише письмовою заявою фізичної особи, яка є матір`ю відповідача у справі. Відомості, викладені у вказаній заяві, колегія суддів оцінює критично, так як, перебуваючи з відповідачем у родинних стосунках, ОСОБА_4 зацікавлена у вирішенні вказаної справи на користь відповідача.

Крім того, п. 4.5. договору міни від 31.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Драною Н.М. 31.08.2015 та зареєстрованого в реєстрі за № 1492, укладеного між ТОВ «Фірма «Інтергал» та ОСОБА_1 містить умову про те, що оскільки заставна придбана відповідачем у період зареєстрованого шлюбу, цей договір укладається за згодою другого з подружжя - ОСОБА_2 (а.с.105). Квартира, яка стане власністю відповідача в результаті обміну на заставну, належатиме останньому на праві спільної сумісної власності, як така, що набута під час шлюбу. Вказаний договір підписаний ОСОБА_1 особисто , без будь-яких застережень.

З наданої ОСОБА_2 заяви про згоду подружжя на укладення договору, адресованої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Драній Н.М. від 31 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 , перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , дає згоду на укладення договору міни заставної серії БА № 001391 від 25 грудня 2013 року на квартиру за номером АДРЕСА_1 . Цією заявою стверджує, що цей правочин укладається її чоловіком в інтересах сім`ї, погоджується з усіма умовами договору, включаючи але не обмежуючись, визначенням за власним розсудом ціни, суми платежів, порядку та строків розрахунків, та вважає всі умови такого договору , які визначить чоловік, вигідними для сім`ї та підтверджує, що укладення цього договору відповідає їх спільному волевиявленню. Вказана заява посвідчена 31.08.2015 року приватним нотаріусом Драною Н.М.

Зазначене свідчить про фактичне визнання відповідачем квартири АДРЕСА_1) спільним сумісним майном подружжя.

З копії квитанції № 2441 від 27 грудня 2013 року на суму 312 750,00 грн. вбачається, що призначення вказаного платежу- внесок коштів на рахунок фіз.осіб на поточний рахунок фізичної особи від ОСОБА_1 , вона не підтверджує факт перерахування вказаних коштів в рахунок оплати вартості заставної .

З копії квитанції № 28674020 від 16 липня 2015 року вбачається, що за іменний цінний папір ( заставну) згідно договору купівлі-продажу заставної № 1029-13-БВ від 26.12.2013 року, платник ОСОБА_1 сплатив один місячний платіж в сумі 19 546,85 грн. відповідно до умов додатку № 1 до договору купівлі-продажу заставної № 1029-13-БВ від 26.12.2013 року .

Доказів сплати відповідачем інших платежів на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу заставної суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено факт придбання спірної квартири за особисті кошти й відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Також вважає безпідставними доводи апелянта про те, що позивачка жодним чином не підтвердила своєї участі в придбанні спірного майна, оскільки спірна квартира придбана сторонами в період зареєстрованого шлюбу, спільність майна, придбаного під час шлюбу презюмується, відповідачем не доведено, що придбання спірної квартири здійснено виключно за його особисті кошти.

З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених судом доказів колегія суддів приходить до висновку про те, що спірна квартира придбана сторонами в період шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки кожного з подружжя в даному майні є рівними.

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, визнання квартири АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь судовий збір за подання позову в сумі 7690 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 275,61 грн., судовий збір за подання заяви про витребування доказів в сумі 320 грн. та витрати на проведення оцінки вартості квартири в сумі 800 грн., а всього 9085,00 грн.

Частиною 1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складають з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

Наявними в матеріалах справи квитанціями підтверджується сплата позивачкою, 6890 грн. судового збору за подання позову (4134 грн. + 2756 грн.), 275,61 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову та 320 грн. за подання заяви про витребування доказів, а всього ОСОБА_2 сплачено 7485,61 грн. судового збору.

Також позивачкою понесено витрати на проведення оцінки для встановлення вартості спірної квартири й подальшої подачі позову в сумі 800,00 грн., що підтверджуєтьсяквитанцією ТОВ «Агенство Експертної Оцінки» до прибуткового кассового ордеру №14 від 30 серпня 2016 року, які відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме до витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За правилами ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 8285,61 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 57,60,61,70 СК України, ст.ст. 133,141,264,367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м., жилою площею 33,3 кв.м.

У порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 66,2 кв.м., жилою площею 33,3 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 8285,61 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: